Chimia medicamentelor

Un medicament este o substanţă sau un compus administrat omului ca tratament împotriva unei boli, pentru a preveni o îmbolnăvire sau pentru a stabili un diagnostic.
Chimistul şi medicul elveţian Paracelsus(1493-1514), în secolul al XVI-lea, a fost primul care a definit principiul după care fiecărei boli îi corespunde un medicament specific. Trebuie deci căutat medicamentul în funcţie de maladia pe care dorim să o tratăm. Astăzi, cercetarea în domeniul medicamentelor revine, înainte de toate, chimiştilor. Aceştia lucrează în strânsă colaborare cu medicii şi farmaciştii. Împreună, ei ajută la progresul farmacologiei, ştiinţa medicamentelor.
Principul activ al unui medicament
Pentru a uşura anumite suferinţe, s-au folosit mai întâi plantele administrate ca ceaiuri, prafuri sau alifii. În trecut, unele maladii de inima erau tratate cu ceaiuri de muşeţel, o plantă ale cărei flori purpurii, galbene sau albe seamănă cu degetele de unei mănuşi. Astăzi, nu se mai folosesc plantele în acest mod. Chimistul să extragă din plante substanţă pură care acţionează asupra maladiei respective: e ceea ce constituie principiul activ al unui medicament. 
Astfel, principiul activ al degeţelului, numit “digitalină”, este astăzi folosit pentru tratarea bolilor cardiace. Tot astfel, febra provocată de malarie se trata în trecut cu scoarţa unui copac tropical, arborele de chinină: astăzi folosim principiul său activ, chinina. Principiul activ are avantajul că îşi păstrează mereu aceleaşi proprietăţi, în timp ce proprietăţile plantelor variază în funcţie de anotimp. 
Principiul activ poate fi utilizat şi introdus în organism sub diferite forme: pilule, capsule, comprimate, produse injectabile.
Medicamente sintetice
Chimia este mai eficace decât scoarţa arborelui de chinină. Dar, pentru cercetători, această îmbunătăţire a  efectului nu este suficientă. Pentru a întări acţiunea chininei şi a-i elimina efectele secundare, adică efectele sale nedorite asupra altor părţi ale organismului, chimiştii modifică molecula de chinină. 
Pentru aceasta, ei urmăresc mai întâi drumul medicamentului în organismul uman, observă efectul acestuia asupra diferitelor organe, şi apoi modul în care organismul prelucrează respectiv medicamentul.
Aceste observaţii le dau posibilitatea să “redeseneze” molecula, pentru a crea una nouă. În acest fel au fost puse la punct antibiotice din ce în ce mai eficace. Aceste medicamente au proprietatea de a bloca înmulţirea bacteriilor care sunt la originea maladiilor. Pentru a găsii antibioticul care va acţiona asupra unei anumite bacterii, se face o antibiogramă. Bacteriile care se bănuiesc a fi responsabile de infecţia pe care vrem să o tratăm sunt puse într-un mediu hrănitor, unde se pot dezvolta. Pe suprafaţa acestui mediu se picură apoi diferite antibiotice.
Bacteriile nu se mai înmulţesc în contact cu antibioticul la care sunt sensibile.
Crearea unui medicament
Între momentul în care un medicament este creat în laborator şi cel în care este introdus în farmacii, pot trece foarte mulţi ani. După ce sunt stabilite caracteristicile fizice şi chimice ale noii molecule, încep testările. Dacă medicamentul este, de exemplu, menit să acţioneze asupra ficatului, el este introdus într-o cultură de celule ale ficatului. Apoi este introdus într-un ficat de origine animală. Dacă rezultatele sunt încurajatoare, încep testările pe animale. 
Cercetătorii evaluează atunci eficacitatea noului produs, modul în care se răspândeşte în organismul viu, efectele sale secundare. Dacă rezultatele sunt satisfăcătoare, se încep testările pe oameni, sub un strict control medical. După numeroase teste, care pot dura mai mulţi ani, medicamentul primeşte sau nu autorizaţia de a fi scos pe piaţă.
Antibioticele 
Antibioticele sunt medicamente care împiedică dezvoltarea bacteriilor sau le distrug. Antibioticele se mai folosesc în tratarea bolilor infecţioase cum sunt : gripa, tuberculoza.
În funcţie de structura moleculei lor, antibioticele atacă bacteriile în mod diferit.
O bacterie este formată dintr-un nucleu şi o citoplasmă închise într-o membrană exterioară şi protejate de un înveliş exterior. Un antibiotic cum este penicilina atacă şi distruge învelişul exterior al bacteriei. Altele (streptomicina) distrug membrana care înveleşte citoplasma, iar altele (tetraciclina) acţionează direct asupra nucleului.