Viaţa lui Aristotel

          Unul dintre cei mai mari filozofi care au existat , Aristotel , s-a  născut  în oraşul Stagira din peninsula Chalcis , în anul 384 î. Hr. .
          Tatăl său , medicul Nicomah , venise împreună cu familia sa  în  Chalcis , din Mesenia , în secolul VIII sau VII î. Hr. .  Nicomah  nu  era  doar  un  simplu medic , ci un om cu carte , care a scris chiar două lucrări literare . 
          Evident , viitorul micului Aristotel a fost influenţat şi de  tatăl  său  ,  care   l-a iniţiat în arta medicală , fiind , desigur, deosebit de destoinic , de vreme  ce a fost medic regal la curtea macedoneană .
          Mama sa , Phaetis , era din Stagira ,  lucru  ce  a  fost  demonstrat  şi  prin retragerea lui Aristotel , când  a  fost  încolţit  de  duşmanii  săi  politici   ,  pe  o proprietate din Stagira , moştenire maternă .
          Deşi Stagira ,  oraşul  natal  al  lui  Aristotel  ,  era  pe  graniţă  cu  regatul mecedonean  , el nu a fost ’’semigrec’’ aşa cum au crezut o vreme unii autori.
          Aristotel , pleacă din Stagira la vârsta de 17  ani  ,  până  atunci  fiind  sub instruirea tatălui său şi la curtea regală (până la 15 ani) şi sub directa  îndrumare
a lui Proxenos , după pilda părinţilor săi .
          La 18 ani Aristotel soseşte la vestita Academie ateniană unde l-a  avut  ca profesor pe Platon . Spre surprinderea lui , află că acesta a fugit din cetate ca  să scape de supărarea tiranului Denys cel Tânăr .
          Aristotel va fi dezamăgit de  această  veste  ,  care-i  amâna  întâlnirea  cu gloria  filozofică   de   atunci  ,   şi  lângă   cel   care   aştepta  nerăbdător  să   se desăvârşească .
          Deocamdată , cum am zis , conducătorul Academiei nu se afla în  cetate  , dar Aristotel e decis să-l aştepte .
          Aceşti trei ani , cât ’’rectorul’’ Academiei îşi va consuma iluziile  politice
don - quijoteşti  ,  încercând   din   nou   să  convingă  fără  succes  conducătorii Syracuzei de  valabilitatea ideilor  sale  despre   statul  ideal  ,  îi  vor  folosi  lui Aristotel să se pregătească  temeinic  pentru  a  se  ridica  la  nivelul  teoretic  al comunităţii filozofice în care intrase .
          Cu banii pe care-i avea a descoperit destul de uşor că  negustorii  atenieni erau pricepuţi şi în valorificarea manuscriselor filozofice ori ştiinţifice . Acestea constituiau în acel moment pentru el marfa cea mai de preţ pe care o avea Atena , şi în achiziţionarea ei nu şi-a cruţat cu nimic avutul .
          ’’Noul’’ care însemnase geneza filozofiei în  Grecia  apăruse  pe  coastele Asiei  -  Mici  ,  în  Ionia  ,  la   intersecţiile  drumurilor  comerciale  care  legau Orientul de bazinul mediteranean  ,  în  cetăţile  înfloritoare  cum  erau  Foceea , Milet  , Efes , frământate de mişcări sociale care se reflectau , inevitabil  ,  şi  în diversitatea poziţiile filozofice .
          Caracterul materialist al primei filozofii  greceşti  nu  i-a  putut  scăpa  lui Aristotel . ’’Din ceea ce s-a spus şi din doctrinele filozofilor cu care am conferit
, iată deci ceea ce am cules : pe de o  parte   ,  cei  mai  vechi  filozofi  consideră principiul ca fiind corporal (căci apa şi focul şi elementele analoge sunt corpuri)
la unii acest principiu corporal e unic , la alţii el este multiplu  , însă şi  unii  ,  şi alţii îl concep ca fiind de natura materiei’’ .(Metafizica , Tricot , pag. 27)
          Opera scrisă în vremea   aceasta poartă  anumite  caracteristici  şi  reflectă gradul de pregătire , influenţele şi străduinţele de orientare ale tânărului filozof .
Aristotel scrie cu înflăcărare , mai ales dialoguri (precum se  vede  ,  învăţăcelul accepta şi imita tehnica de compoziţie a maestrului , fără să-l poată ajunge  însă nici în strălucirea artistică a expresiei , nici în adâncimea ideilor ).
          Să zicem însă că deocamdată , în Academie , filozoful nostru e încă  tânăr şi  pasionat  cercetarea  teoretică  ,  absorbit  mai  presus  de  orice  exactitate  şi adevăr   ,   de   evidenţa   raţională  a  întemeierii  concluziilor  şi  de  oglindirea întocmai a faptelor .
          Aristotel se  căsătoreşte  cu  Pythia  ,  cu  care   a  dus  o  viaţă  liniştită  şi afectuoasă . Filozoful a avut din această căsătorie  o  copilă  care  purta  numele mamei şi pe care  , când îşi întocmeşte  testamentul ,  o  destinează  ca  soţie  lui Nicanor , fiul lui Proxenos , primul său tutore-educator. Pythia , soţia , a  murit , probabil imediat după întoarcerea lui  Aristotel  la  Atena  ,  în  335  î.  Hr.  sau , eventual  , în timpul vreunei călătorii în această  cetate  .  Asta   se   deduce   din testamentul lui în care  stabileşte  ca  osemintele  primei  soţii să  fie  aşezate  în acelaşi mormânt cu ale sale , ceea ce poate să însemne că ele se aflau undeva  în preajma Atenei , deoarece aducerea lor din îndepărtata Macedonie  sau  din  altă parte nu putea fi uşor de îndeplinit. 
          Teoretic , Aristotel s-a  îndepărtat  şi  mai  mult  de  Platon  ,  căutându-şi propriul său drum  filozofic  ,  adâncind  cercetările  ştiinţifice  şi  luând  poziţie critică şi mai accentuată faţă de doctrina ideilor.
          În calmul acestor preocupări ştiinţifice , îmbinate cu tihna unei  familii  în care şi-a găsit toată mulţumirea omeneşte posibilă  ,  căci  fericirea  adevărată  o gusta în contemplarea teoretică , l-a găsit pe Aristotel chemarea regelui  Filip  al Macedoniei ,  care  dorea  să-l  aibă  dascăl  şi  educator  fiului  său  Alexandru , atunci în vârstă de abia treisprezece ani .
          Se deschide astfel o nouă perioadă , de aproximativ un deceniu  ,  în  care evenimentul cel mai de seamă , rămas legendar în  istorie  prin  faima  celor  doi actori principali ai săi , a fost activitatea de instruire şi educare  a lui  Alexandru care în curând avea  să  fie  ’’cel Mare’’  ,  unul  din  cei  mai  întreprinzători  şi temerari  războinici ai istoriei .
          Asupra sfârşitului lui Aristotel au  existat  iarăşi  felurite  versiuni  printre autorii vechi. Unii spuneau că s-ar fi otrăvit de teama  continuării  unui  proces , în care , deşi el era întemeietorul logicii , nu se putea apăra deoarece nici nu  era ascultat de către instanţă ; alţii , că s-ar fi aruncat  în  canalul  Eurit  care  separă Eubeea de restul Greciei , diperat  că  nu  poate  să  explice  mareele  ,  fenomen foarte sensibil în acest punct al Mediteranei ,  iar  alţii   ,  care  sunt  cei  mai  de crezut afirmă că ar fi murit normal , de o boală de care suferise toată viaţa .
          Deci , în opinia mea , Aristotel este întemeietorul de necontestat al logicii
care a fost din totdeauna modelul demn de urmat al oamenilor care gîndesc şi se exprimă logic sau a celor care doreau să devină astfel de oameni.