Gandirea si limbajul

               Adesea in incercarile de a defini fiinta umana se afirma ca este unica  fiinta dotata cu gandire si limbaj ( " homo cogitarius", "homo loguens").Cele doua fenomene psihice puse in discutie ( dar nu numai ele, desigur), constituie din timpuri stravechi, emblema omului,fiindui specifice si deosebindu-im astfel,radical,de celelalte vietuitoare.
              In cadrul SPU,interactiunea tuturor elementelor sale  componente este o conditie obligatorie fara de care activitatea umana, adaptarea la la medii,crearea de valori,etc,nici nu ar fi posibila.Dintre toate aceste elemente ( fenomene psihice ),gandirea si limbajul se afla intr-o stransa legatura,ele evoluand prin interconditionarea pe tot parcursul ontogenezei.Mentionam insa ca desprinderea lor din contextul SPU este in demers artificial ce poate fi realizat numai in scopul unei  mai bune analize teoretice a raporturilor dintre ele,in realitate nici un fenomen psihic nefiind izolat de toate celelalte.
               Ingemanarea celor doua fenomene reiese mai intai din apartenenta lor la ceea ce numim "intelect" ,acel ansamblu de elemente ala SPU care permit cunoasterea prin detasarea de experienta nemijlocita si se constituie treptat, in ontogeneza,prin interactiunea cu mediul socio-cultural.
              Gandirea este procesul psihic cognitiv superior care prin intermediul operatiilor mintale ( analiza,sinteza,comparatia, abstractizarea,generalizarea ),reflecta insusirile esentiale si relatiile dintre obiectele si fenomenele lumii,sub forma notiunilor,propozitiilor ( judecatilor si rationamentelor ) .
              Notiunea,fiind elementul de baza al gandiri,rezulta ca limbajul se evidentiaza chiar din definitia acestui complex fenomen psihic,intrucat notiunea este tocmai semnificatia cuvantului ca element constitutiv al limbajuluisi ,deoarece semnificatia cuvantului ca element constitutiv al limbajului si,deoarece semnificatiile,intelesurile,sunt de natura ideala si nu pot exista independent de un purtator material ( cuvantul rostit ,scris,citit ),apare ca evidenta legatura dintre gandire si limbaj.
             Limbajul  este activitatea individuala de comunicare prin intermediul limbii,ori comunicarea ( transmitera de informatii ) presupune vehicularea unor semnificatii intr-un "emitator" si un "receptor  ", ceea ce nu se poate realiza decat priun utilizarea unor "coduri" care sa permita,materializarea acestor " mesaje" ,codurile putand fi semnele ( cuvintele ) diferitelor limbi naturale sau limbajul mimico-gesticular ( specific surdo-mutilor), sau alfabetul Morse,etc.O alta componenta esentiala a unui sistem de comunicare este conexiunea inverasa  ce are rolul de a regla emisia mesajelor in functie de efectele produse.
           Limbajul fiind "limba in actiune "sau limba preluata ( interiorizata ) si utilizata de fiecare subiect uman (care o gaseste la nastere gata constituita),inseamna ca limbajul preia si latura semantica a limbii.Latura semantica a limbajului  nu se suprapune insa integral pe cea a limbii intrucat,pe de o parte, individul nu-si poate insusi toate semnificatiile tuturor cuvintelor existente in lexicul unei limbi,iar pe de alta parte,fiecare individ adauga semnificatiei principale aunui cuvant alte sensuri secundare,strans legate de experienta sa personala.De exemplu,cuvantul "matematica" semnifica "stiinta exacta a numerelor si a relatiilor dintre ele" dar la aceasta semnificatie valabila pentru oricine se asociaza trairi subiective ( predominant afectiv-motivationale ) diferite  in cazul unui elev premiant la olimpiada de matematica fata de un elev corigent. Acestea sunt tocmai sensurile personale ale cuvantului respectiv,rezultate din experientele specifice,unice,ale fiecarui elev in legatura cu aceasta disciplina de studiu.

            Este necesar a aminti de asemenea,ca gandirea,ca proces logic,realizeaza legaturile intre diferite notiuni,intrucat acestea nu pot exista separat ci in sisteme de notiuni de forma piramidala in care notiunile aflate pe o treapta mai inalta cu un grad mai mare de generalizare si abstractizare.De aceea gandirea lucreaza cu constructii mai complexe,cum sunt judecatile si rationamentele; acestea trebuie sa se materializeze in constructii lingvistice mai complexe decat cuvantul ,cum sunt prropozitiile,frazele.Si asa cum in cadrul limbajului utilizarea vocabularului unei limbi nu se poate face in absenta unor reguli gramaticale,tot asa ,in cadrul gandirii,   utilizarea  notiunilor  un se poate face in afara legilor logice care vizeaza  corectitudinea gandiri ,adecvarea ei la realitate.De aceea se vorbeste despre simetria si solidaritatea normelor gramaticale si a celor logice.
          Daca avem in vedere evolutia ontogenetica a individului uman,este usor de observat ca gandirea si limbajul sunt intr-o stransa unitate;copilul mic ce are un limbaj slab dezvoltat are o capacitate redusa de gandire( intelegere si solutionare de probleme ); maturizarea psihica a individului presupune unnivel  crescand al celor doua fenomene psihice intrucat aceasta maturizare se realizeaza prin invatare,iar invatarea este activitatea complexa ce solicita participarea intregului SPU si inmod special a gandirii si limbajului ( cu toate formele sale: monologat,dialogat si colocvial ,scris si intern ).Aceasta inseamna ca invatarea este in esenta dobandirea capacitatilor operatorii inplan mental,operatiile luand nastere prin interiorizare datorita limbajului ,a actiunilor externe       ( dupa cum a demonstrat Jean Piaget ) .
           Legatura dintre gandire si limbaj se evidentiaza insa si in situatiile in care diferite perturbarii ce se pot produce in cadrul unuia,influenteaza negativ si pe celelalte; altfel spus,afectarea accidentala a mecanismului complex al gandiri ( intalnite in boli psihice ) se manifesta si prin dificultati ale comunicarii.
           Asadar,gandirea se formeaza si se dezvolta prin intermediul limbajului in absenta caruia ramane la un stadiu primitiv ( a se vedea cazurile de copii salbatici sau copiii surzi din nastere.
           Operatiile gandirii  sunt transformari mintale ale obiectelor si fenomenelor care nu pot fi prelucrate decat prin intermediul limbajului: analiza ( desfacerea intregului in partile componente ) ca si sinteza ( refacerea intregului ) necesita urtilizarea limbajului; comparatia ( relevarea asemanarilor si a deosebirilor dintre obiectele gandirii pe baza unui criteriu ),deasemenea,abstractizarea   ( retinerea unor insusiri prin renuntare la altele) si generalizarea (formarea claselor pe obiecte si fenomene ) presupune interventia limbajului ca suport sau instrument pentru vehicularea semnificatiilor corespunzatoare.
             Intelegerea ,ca functie a gandirii ce consta in stabilirea de legaturi intre noile informatii si cele vechi,n-ar fi posibila fara sprijinul limbajului.
              Rezolvare de probleme ( ca proces de mobilizare a resurselor psiho-nervoase pentru depasirea obstacolului cognitiv ),
este regimul in care functioneaza, de regula, gandirea;aceasta este imposibila in absenta verbalizarii care este prezenta pe tot parcursul sau in  punerea problemei  ( reformularea  datelor), emiterea ipotezelor,intocmirea planului mental,rezolvarea propriu-zisa si eventual, verificarea.
            La randul sau limbajul ,ca mijloc al tuturor fenomenelor psihice, deci si al gandirii,ar fi un simplu  ambalaj o forma fara continut ,daca nu ar dispune si incarcatura semantica.
             Disocierea dinte  gandire si limbaj ( care atrage atentia,prin contrast,tocmai asupra ingemanarilor lor ) se manifesta pregnant invatarea ( mai bine zis "memorarea" ) mecanica ce se opreste la nivel formal,pur verbal,fara a patrunde prin intelegere
 ( deci prin gandire ) in esenta lucrurilor si fenomenelor.
            De aceea functiile ( rolurile ) esentiale ale limbajului,la nivelul SPU sunt inseparabile:functia de comunicare se realizeaza in unitate cu cea cognitiva si ambele sunt dependente de cea reglatorie;functia persuasiva  ( de convingere ar fi imposibila in absenta rationamentelor; functia dialectica a limbajului este implicata chiar in solutionarea conflictelor problematice ( apartinand gandirii )  s.a.m.d .

       La nivelul personalitatii, limbajul,in toate formele sale,este un indicator cert al capacitatii intelectuale;bogatia vocabularului,corectitudinea gramaticala,cursivitatea  logice,a flexivitatii si fluentei gandirii.In aclasi timp, dovada intelegerii deci a functionalitatii gandirii) nu se poate  face decat prin intermediul verbalizarii,exteriorizarii prin limbaj a ideilor.
      In concluzie,unitatea in interactiune ( reciproca ) a gandirii si limbajului poate fi considerata unpunct de pornire cu rol central in intelegerea interdependentei tuturor fenomenelor in cadrul complexului sistem psihic uman si a integrarii acestuia in mediul socio-cultural care il conditioneaza.