Funcţiile şi principiile Conducerii Operative a Producţiei 

	Prin funcţie se înţelege un ansamblu de acţiuni (activităţi) omogene sau complementare orientate spre realizarea unor obiective derivate folosind anumite metode şi tehnici specifice.
1)	Funcţia de informare cuprinde o serie de acţiuni legate de evoluţia (cunoaşterea evoluţiei) cererii, a condiţiilor tehnice şi materiale necesare executării producţiei, mărimea costurilor, cauzele care generează anumite abateri, etc..
2)	Funcţia de elaborare şi fundamentare a programelor operative de producţie: cuprinde lucrări (activităţi) care au ca scop asigurarea unui echilibru între sarcinile operative stabilite şi potenţialul tehnico-productiv existent în perioada respectivă.
3)	Funcţia de fundamentare a parametrilor Conducerii Operative a Producţiei: cuprinde funda- mentarea lotului de fabricaţie, durata ciclului de producţie, mărimea stocurilor, etc..
4)	Funcţia de control a îndeplinirii programelor.
	Realizarea acestor activităţi ce compun funcţiile Conducerii Operative a Producţiei este dependen-tă de condiţiile concrete din întreprinderile industriale. Indiferent însă de acestea, realizarea lucrărilor ce compun Conducerea Operativă a Producţiei trebuie să fie subordonată îndeplinirii unor principii (reguli de bază) şi anume:
1.	Toate activităţile şi fenomenele din întreprindere trebuie să fie exprimate în unităţi de timp calendaristi-ce. În acest fel aceste fenomene diferite sunt aduse la acelaşi numitor comun având aceeaşi unitate de exprimare (timpul). Timpul necesar executării unei sarcini de producţie la o operaţie tehnologică <exprimat în zile lucrătoare> se calculează astfel:

          Tij =	Q j * NTij	
	Nui * ns * ds	
Unde:
Tij    – timpul necesar executării unei operaţii “i” la o sarcină de producţie “j” 
Qj     - cantitatea
NT – norma de timp   
Nui - numărul de utilaje necesare
ns  - numărul de schimburi
ds  - durata unui schimb.

	Timpul necesar executării unei sarcini operative în cazul unor procese ce cuprind mai multe operaţii şi sunt executate de către o formaţie de lucru se calculrază astfel:
                  
                 Qj *Ntij		
Tj = 		
               Nui*ns*ds		

2.	Începerea lucrărilor C.O.P. se face având la bază termenul de livrare contractuală a produselor. Pe lângă acestea se pot stabili termene intermediare care vot constitui şi criterii de apreciere a continuităţii procesului de producţie.
SI	  	SII
Dc II = 6 zile		SIII
Dc III = 4 zile	
                                                                                                                 Tî III                                         Tl      
                                                                                                      26 III                       30 III
Tî-termenul de începere a lucrărilor în secţia III;
Tl-termen de livrare;
	Ca regulă generală, termenul de începere a procesului de producţie într-o subunitate de producţie se determină astfel:
            Tîi = Tl – D*cpi               
unde D*cpi – durata procesului de execuţie a procesului de producţie a subunităţii ce precede  sub-
                         unitatea de producţie inclusiv a subunităţii.
3.	Programarea C.O.P. trebuie să asigure paralelismul în execuţie a diferitelor sarcini în vederea reducerii perioadei de imobilizare a capitalului aflat sub forma producţiei neterminate.
	Determinarea duratei de execuţie a unui program operativ trebuie să fie precedată de analiza tehnologiilor specifice fiecărei sarcini. În cazul unor sarcini independente din punct de vedere tehnologic durata de execuţie a programelor operative este dată de sarcina care are durata cea mai mare
			R1 :  M1  M2  M3
                                           R2 :   M4  M5  M6
	În cazul în care tehnologiile sarcinilor de producţie ce compun programul operativ sau a unora dintre acestea sunt comune sau identice urmează a se stabili succesiunea de execuţie. Durata de execuţie a întregului program operativ va corespunde cu momentuls terminării ultimei sarcini programate la ultima operaţie.
	
      R3	     R4	     R5	
        M7  	     M8       	      M9	
                  
	În practică există combinaţii ale acestor situaţii.
4.	Prin programarea producţiei trebuie să se asigure concordanţa între sarcinile stabilite repartizate şi potenţialul tehnico-productiv a fiecărei subunităţi sau grupe de maşini. Gradul de participare a unei verigi de producţie la realizarea unei sarcini de producţie se stabileşte prin volumul de muncă necesar executării ei:
			Ttnij = Qj * NTij         
	Pe baza volumului de muncă şi cunoscând durata impusă pentru executarea acestor sarcini se poate determina numărul de muncitori necesari executării ei:
			                Ttnij
			Nmij=                       
                                       Dij * 8 
	Compararea volumului de muncă necesar cu potenţialul tehnico-productiv al perioadei de execuţie se face cu ajutorul balanţei operative de corelare capacitate-încărcare.
			Tdi = Tdi – Ttni = Di * Nui * ns * ds -  Qj*NTij 
unde Tdi-timpul disponibil ;
         Ttni-timpul total necesar ;
5.	Conducerea Operativă a Producţiei trebuie să aibă la bază criteriul optimalităţii care presupune  elaborarea mai multor variante şi alegerea variantei optime.