DEFINITIA DREPTULUI FINANCIAR.

Reglementarea relaţiilor financiare, potrivit necesităţilor, conţinutului şi cuprinsului finanţelor publice, include: 
- constituirea şi utilizarea fondului bugetar al statului; 
- constituirea şi utilizarea fondului de asigurări sociale de stat şi a fondului de ajutor de şomaj; 
- constituirea şi utilizarea fondurilor băneşti proprii ale regiilor autonome şi ale instituţiilor publice; 
- emisiunea monetară; 
- circulaţia monetară cu numerar şi fără numerar; 
- regimul juridic al valutei; 
- politica fiscală a statului; 
- controlul financiar; 
- organizarea ăi funcţionarea aparatului financiar, bancar şi de credit. 
În indeplinirea sarcinilor sale, statul, reglementează toate aceste relaţii financiare care, astfel, devin raporturi juridice financiare. 
Dreptul financiar poate fi definit ca fiind format din totalitatea actelor normative care reglementează relaţiile de constituire, repartizare şi utilizare a fondurilor băneşti ale statului şi ale instituţiilor publice, destinate satisfacerii sarcinilor social-economice ale societăţii. 
Prin intermediul finanţelor publice se asigură constituirea, repartizarea şi utilizarea eficientă a banului public pentru sporirea producţiei de mărfuri, dezvoltarea forţelor de producţie, dezvoltarea învăţamântului şi culturii, ocrotirea sănătăţii, etc.

NORMELE DE DREPT FINANCIAR

Din definiţia dreptului financiar rezultă că acesta reprezintă un ansamblu de norme juridice care sunt de drept financiar în virtutea aceea ce reglementează,deci datorită faptului că reglementează relaţii,acte şi operaţiuni financiare privind ondurile băneşti ale statului şi ale instituţiilor,întreprinderilor şi organizaţiilor de stat.
Normele de drept financiar se disting faţă de celelalte norme juridice instituite de către organele de stat prin acest obiect specific-financiar-de reglementare.Acest obiect specific reprezintă criteriul esenţial şi unic de recunoaştere a normelor de drept financiar,deoarece,din punctul de vedere al formelor de exprimare ale dreptului,normele de drept financiar se întâlnesc atât în cuprinsul actelor normative emise pentru reglementarea anumitor relaţii,acte,operaţiuni financiar,cât şi în cuprinsul unor acte normative care,în principal,reglementează relaţii de natură diferită.Astfel,marea majoritate a normelor dedrept financiar sunt cuprinse în Legea finanţelor,legile bugetare,legile şi decretele privind impozitele,asigurări de stat rpin efectul legii şi în alte acte normative emise pentru domeniul financiar.Spre deosebire de acestea,normele juridice privind taxa pentru folosirea terenurilor proprietate de stat datorată bugetelor locale de către unităţile economice sunt cuprinse în legea cu privire la fondul funciar;normele juridice privind încasarea amenzilor administrative în folosul bugetului de stat,care instituie astfel unvenit bugetar,sunt cuprinse în legea referitoare la stabilirea şi sancţionarea contravenţiilor etc.
Normele de drept financiar,au,la fel cele mai multe norme juridice,un caracter general,impersonal,deci,
Privesc un număr nedeterminat de subiecte de drept şi se aplică repetat în timp,ori de câte ori sunt condiţiile vizate de ele.Pe lângă acestea,unele norme de drept financiar au caracter individual în virtutea anumitor necesităţi financiare concrete.Astfel,legile de adoptare a bugetelor de stat,pe lângă dispoziţii generale,cuprind şi dispoziţii care stabilesc individual cuantumul unor subvenţii acordate pentru completarea veniturilor proprii ale unor bugete locale etc.
În ceea ce priveşte structura logio-juridică,normele de drept financiar cuprind şi ele trei elemente specifice normelor juridice:ipoteza,dispoziţia şi sancţiunea,cu unele particularităţi determinate de specificul financiar al obiectului de reglementare şi de interesul financiar al statului.
Ipoteza nomei de drept financiar prevede condiţiile sau împrejurările în care urmează să se aplice dispoziţia cuprinsă în aceste norme juridice.Astfel,de exemplu,Legea finanţelor prevede că “venitul naţional,ca valoare nou creată în industrie,agricultură,construcţii,transporturi şi în alte domenii,reprezintă sursa de bază a fondurilor băneşti ce se constituie în economie”.În acest sens,cele mai importante fonduri băneşti necasare trebuinţelor obşteşti,în societatea noastră se constituie pe baza repartizării venitului naţional,în condiţiile în care cea mai mare parte a acestui venit este realizată în industrie,agricultură şi construcţii.
Dispoziţia normei de drept financiar prevede conduita subiectelor vizate de această normă,fie obligând aceste subiecte să acţioneze într-un anumit fel,să acorde ori să plătească anumitesume de bani etc,fie permiţându-le să-şi constituie şi să întrebuinţeze anumite fonduri băneşti,fie interzicându-le săvârşirea unor acte sau operaţiuni.Deci,din punctul de vedere aldispoziţiei pe care o cuprind,normele de drept financiar pot fi onerative,permisive şi prohibitive.
Cele mai multe dintre normele de drept financiar cuprind dispoziţii onerative,deoarece sunt instituite în virtutea  necesităţilor economice,ale formării fondurilor băneşti necesare fondurilor băneşti  necesare trebuinţelor obşteşti.Potrivit acestor necesităţi,,prin normele de drept financiar se stabilesc cu preponderenţă în mod onerativ formarea fondurilor băneşti obşetşti prin plăţi obligatorii de impozite,taxe etc. ale unităţilor economice şi persoanelor fizice,modul de repartizare de cele mai multe ori obligatoriu a acestor fonduri băneşti,ca şi utilizarea acestor fonduri băneşti în limitele prevederilor planurilor financiare,cu documentaţia şi justificarea corespunzătoare.De exemplu,Legea privind impozitul  pe fondul de retribuire prevede onerativ că “unităţile economice de stat şi instituţiile de stat sunt obligate să plătească un impozit asupra fondului total de retribuire”;Legea finanţelor prevede onerativ că “veniturile şi cheltuielile prevăzute în bugetul de stat se repartizează pe trimestre,în funcţie de sarcinile de plan desfăşuarate şi în termenele legate de vărsare a veniturilor şi de efectuare a plăţilor”;Decretul cu privire la asigurările prevede onerativ că în cadrul asigurării prin efectul legii a călătorilor “pretenţiile asiguratului sau moştenitorilor săi faţă de organizaţiile care transportă călători,în legătură cu accidentul produs şi cu urmările acestuia,se sting în limita sumei asigurate plătite. 
IZVOARELE DREPTULUI FINANCIAR

Izvoarele dreptului financiar sunt alcătuite din totalitatea actelor normative care reglementează raporturile juridice financiare. În raport de gradul de generalitate sau specificitate, se disting următoarele izvoare: 

A. IZVOARE COMUNE ALE DREPTULUI FINANCIAR

Astfel, în ierarhia izvoarelor, comune distingem ca prim izvor de drept financiar - Constituţia. Legea fundamentală a ţării prevede dispoziţii referitoare la elaborarea, aprobarea şi executarea bugetului public naţional şi a contului de incheiere a exerciţiului bugetar, de asemenea prin normele constituţionale sunt stabilite competentele statului cu privire la gestiunea banului public, sarcini referitoare la controlul execuţiei bugetare, politica valutară, politica fiscală etc. 
Ca izvoare comune se mai disting, legile ordinare ale parlamentului, decretele prezidenţiale şi hotărârii ale guvernului. 

B.IZVOARE SPECIFICE ALE DREPTULUI FINANCIAR

Izvoarele specifice sunt actele normative care cuprind dispoziţii referitoare la relaţiile financiare. Ca izvoare specifice ale dreptului financiar cităm: 
- Legea nr. 72/1996, publicată în M.Of. nr. 152/17 iulie 1996. 
Această lege defineşte sfera de cuprindere a finanţelor publice, şi anume: elaborarea, aprobarea şi execuţia bugetului public naţional, stabilirea şi perceperea impozitelor, taxelor şi altor venituri ale statului, utilizarea mijloacelor financiare ale organelor puterii legislative, judecătoreşti şi executive, ca şi controlul modului de folosire a mijloacelor materiale şi băneşti aparţinând instituţiilor publice, regiilor autonome, precum şi a capitalului social investit de stat în societăţile comerciale. În lege este precizată aria de cuprindere a instituţiilor publice care cuprind Preşedenţia României, Guvernul, ministerele, celelalte organe ale administraţiei de stat, precum şi instituţiile de stat de subordonare centrală şi locală. 
Sub acest aspect, legea finanţelor publice cuprinde principiile şi normele de bază ale activităţii financiare a statului, constituind cadrul legislativ general al finanţelor publice. În acest sens, Legea finanţelor publice este o reglementare la nivel de lege-cadru. 
Referitor la reglementarea relaţiilor financiare ale statului, Parlamentul a adoptat o serie de legi privind: 
- Activitatea bancară (Legea nr. 58/1998); 
- Statutul Băncii Naţionale a României (Legea nr. 101/1998); 
- Impozitul pe profit (Ordonanţa Guvernului nr. 70/1994, republicată). 
- Ordonanţa Guvernului privind impozitul pe venit nr. 73/1999; 
- Organizarea şi funcţionarea controlului financiar şi a Gărzii financiare (Legea nr. 30/1991); 
- Tariful vamal de import din 1 ianuarie 2000. 
- H.G. nr. 443/1990, privind stabilirea taxelor consulare; 
- Legea nr. 45/1992, privind stabilirea nivelului unor taxe în sume fixe, datorate statului în lei de persoanele fizice şi juridice şi introducerea taxei asupra mijloacelor de transport cu tracţiune mecanică de regiile autonome, societăţile comerciale şi de ceilalti agenţi economici organizaţi ca persoane juridice; 
- Ordinul ministrului finanţelor nr. 817/1998, pentru aprobarea regulamentul privind organizarea şi funcţionare a Gărzii financiare; 
- Regulamentul B.N.R. nr. 2 din 1996, privind operaţiunile cu numerar; 
- Regulamentul nr. 1/1991 privind operaţiunile curente şi transferurile de capital cu mijloace de plată straine, publicat in M.Of. nr. 101 din 13 mai 1991. 

DREPTUL FINANCIAR ÎN CADRUL SISTEMULUI DE DREPT

Sistemul dreptului nostru este caracterizat atât prin unitatea esnţială a tuturor normelor juridice de a exprima voinţele şi interesele poporului muncitor,cât şi prin împărţirea acestor norme de ramuri după specificul relaţiilor sociale pe care le reglementează.Între aceste ramuri,după dreptul constituţional şi dreptul administrativ,este enumerat şi dreptul financiar cuprinzând totalitatea normelor juridice care reglementează activitatea financiară a organelor de stat,întocmirea şi executarea bugetului de stat,creditul,asigurările etc.Dreptul financiar este prezentat ca una dintre ramurile sistemului de drept şi în lucrările de specialitate juridică financiară din statul nostru şi din celelalte state.
Dreptul financiar este o ramură a sistemului dreptului din statul nostru,Datoriită faptului că are un obiect de reglementare propriu,indiferent dacă acest obiect este denumit relaţii financiare,acte şi operaţiuni financiare,ori constituirea,repartizarea şi întrebuinţarea fondurilor băneşti necesare statului,satisfacerii trebuinţelor generale ale societăţii.Datorită acestui obiect propriu de reglementare cu specificul “financiar”,distinct de al celorlalte ramuri de drept,şi având în vedere că obiectul propriu al reglementărilor juridice este criteriul principal şi funadamental în stabilirea ramurilor de drept,dreptul financiar este prezentat,ca una dintre ramurile sistemului de drept.
Pe lângă obiectul propriu şi specific de reglementare,dreptul financiar este important pentru întreaga activitate de stat,pentru îndeplinirea practică a funcţiilor statului,pentru îndeplinirea Programului de făurire a societăţilor multilateral dezvoltate.Această importanţă reprezintă şi ea un argument pentru situaţia dreptului financiar de ramură a sistemului de drept din statul nostru.

Activitatea financiara a statului

Statul asigură cadrul juridic-legislativ pentru desfăşurarea activităţii economice şi condiţiile de exercitare a liberei iniţiative de către agenţii economici. În anumite imprejurări, statul ia măsuri pentru a susţine economia în ansamblu sau numai unele domenii şi zone, acordă subvenţii, mediază în conflictele de muncă. 
Implicarea statului în activitatea economico-financiară se realizează şi prin alte moduri. De exemplu în toate ţările există un număr de firme aparţinând administraţiei de stat, centrale sau locale, care produc bunuri şi servicii şi funcţionează încadrându-se în economia de piaţă. Statul plăteşte numeroase salarii personalului care lucrează în administraţie, încasează impozite de la toţi agenţii economici cu venituri ce depăşesc un anumit nivel, impozite care în unele ţări reprezintă ponderi importante din produsul naţional, finanţează investiţii, acordă ajutoare, este un mare consumator de bunuri şi servicii pentru administraţie şi armată. 
Implicarea statului în economie este, efectiv limitată datorită faptului că: 
a) aceasta este întotdeaună rezultatul unui anumit raport de interese, foarte fragil, între cei pro şi contra unei anumite implicări. Modificarea marjei de implicare într-o direcţie poate avea loc numai în limitele permise de realizarea unui raport de interese favorabil schimbării, altfel aceasta ar fi respinsă; 
b) economia în ansamblul sau este o realitate formată prin acţiunea concomitentă a tuturor agenţilor economici cărora statul nu le poate dicta ce să facă, libertatea lor, hotărâtă în mod democratic, rămânând sacră şi inviolabilă; 
c) organele administraţiei de stat, centrale şi locale, deşi sunt numeroase, fiecare poate să acţioneze cât îi permite autonomia sa, ceea ce determină o limitare generală a implicării statului în economie. 
Cea mai amplă implicare a statului în economia de piaţă se realizează prin resursele sale financiare şi are loc ţn dublu sens: 
- când se formează aceste resurse prin preluarea unei părţi, mai mari sau mai mici, din veniturile agenţilor economici; 
- când sunt cheltuite, pentru realizarea obiectivelor urmărite. 
Resursele financiare şi cheltuielile statului se concentreazp în bugetul central, elaborat de puterea executivă (guvernul) şi bugetele locale, elaborate de administraţiile locale. 
Bugetul este format din două părţi, adică, venituri şi cheltuieli, fiecare dintre acestea fiind detaliate pe capitole, adică pe surse de venituri şi obiective de cheltuieli. 
Bugetul se stabileşte anticipat pe un an (care poate să coincidă sau nu cu cel calendaristic), iar veniturile şi cheltuielile sale sunt în funcţie de evoluţia pe care se estimează că o va avea economia. 
Principalele capitole la venituri sunt: impozite şi taxe pe venituri industriale, agricole, comerciale, bancare etc., cotizaţii pentru asigurările sociale şi venituri de la intreprinderile de stat, iar la cheltuieli: funcţionarea administraţiei publice, apărare, învăţământ, asigurări şi asistenţa socială, locuinţe şi afaceri economice. 
La venituri, ponderea cea mai mare o au impozitele (până la 70%) şi cotizaţiile pentru asigurări sociale (până la 15%). La cheltuieli, capitolul pentru asigurări ocupă locul cel mai important (până la 47%), după care urmează, în ţările dezvoltate, capitolul apărare (până la 24%). 
Atât în elaborarea, cât şi în execuţia bugetului se urmăreşte echilibrarea veniturilor cu cheltuielile. În cazul în care, totalul cheltuielilor depăşeşte veniturile, bugetul este deficitar. Pentru a susţine totuşi cheltuielile fără acoperire în venituri, statul recurge fie la împrumuturi (interne şi externe), fie la emisiune de bani fără acoperire în bunuri şi servicii (inflaţie), fie la amândouă soluţiile. Împrumuturile făcute pentru acoperirea deficitului bugetar reprezintă datoria publică. 
Când deficitul se manifestă pe termen scurt, poate avea asupra economiei anumite efecte stimulative, dar dacă se perpetuează în timp îndelungat are efecte negative sigure. 
În cazul în care veniturile depăşesc cheltuielile, bugetul este excedentar. Peste un anumit nivel, considerat minim, excedentul bugetar are efecte negative asupra economiei întrucât lasă nefolosite, sau amână folosirea pentru mai târziu a unor resurse financiare importante care ar putea contribui la sporirea producţiei de bunuri şi servicii. 

ŞTIINŢA DREPTULUI FINANCIAR

Ştiinţa finanţelor cercetează relaţiile economice care alcătuiesc finanţele din statul nostru.Pornind de la legitatea categoriilor categoriilor aconomice,ştiinţa finanţelor explică esenţa economică a relaţiilor financiare şi urmăreşte perfecţionarea acestor relaţii,a formelor organizatorice financiar-bancare şi a  operaţiunilor tehnico-financiare,în vederea constituirii,repartizării şi întrebuinţării cât mai eficiente a fondurilor băneşti destinate trebuinţelor obşteşti specifice construcţiei societăţii multilateral dezvoltate.
Ştiinţa dreptului financiar cercetează normele şi instituţiile financiare pornind de la generalizările ştiinţei finanţelor,potrivit corelaţiei dintre relaţiile economice şi expresia lor juridică
În timp ce ştiinţa finanţelor este o parte a economiei politice,ştiinţa dreptului financiar este o parte a ştiinţelor juridice.Însă,atât ştiinţa finanţelor,cât şi ştiinţa dreptului financiar fac parte din ştiinţele sociale,concomitent cu economia politică şi cu celelate ramuri ale ştiinţei dreptului. 
Ştiinţa dreptului cercetează normele juridice privind bugetul de stat,inclusiv veniturile şi cheltuielile acestui buget,formarea şi repartizarea fondurilor băneşti ale unităţilor de stat,organizarea şi planificarea creditului,asigurările prin efectul legii de bunuri şi persoane,emisiunea şi circulaţia monetară,precum şi controlul financiar.
În etapa actuală ştiinţa dreptului financiar urmăreşte perfecţionarea continuă a reglementării financiare şi îndrumarea aplicării practice a acestei reglementări,potrivit directivelor cuprinse în Programul Social Democrat de făurire a societăţii multilaterale dezvoltate.
ÎN concordanţă cu obiectul dreptului financiar şi al ştiinţei acestui drept,disciplina de învăţământ a dreptului financiar cercetează şi prezintă noţiunile teoretice şi ale aplicării practice a normelor de drept financiar în vigoare,instituite de organele statului nostru şi privind bugetul de stat,veniturile şi cheltuielile bugetare,fondurile băneşti ale instituţiilor şi întreprinderilor de stat,formele şi condiţiile creditului,asigurările prin efectul legii de bunuri şi persoane,emisiunea şi circulaţia monetară,precum şi controlul financiar
În concluzie,disciplina de învăţământ a dreptului financair studiază noţiunile teoretice şi ale aplicării practice a normelor juridice privind:
-	organizarea bugetului de stat şi procedura întocmirii,adoptării şi executării
acestui buget;
-	veniturile bugetului de stat şi realizarea lor;
-	Cheltuielile bugetare şi realizarea lor;
-	formarea şi repartizarea fondurilor băneşti ale intreprinderilor şi
organizaţiilor economicede stat;
-	formele şi condiţiile creditului
-	reglementarea refacerii mijloacelor de producţie distruse neprevăzut şi
asigurăriole prin efectul legii de bunuri şi persoane;
-	emisiune monetară,planificarea circulaţiei băneşti interne,decontările fără
numarar,precum şi alte mijloace de plată străine;
-	organizarea,formele şi procedura controlului finaciar.