CUPRINS

   CAPITOLUL I 

ACTELE PARLAMENTULUI ÎN ROMÂNIA

SECŢIUNEA I     Legile ……………………………………………....3
SECŢIUNEA II    Hotărârile parlamentare…………………………......9
SECŢIUNEA III   Moţiunile………………………………………........10
SECŢIUNEA IV  Actele exclusiv politice ale Parlamentului……..........12
SECŢIUNEA V   Ordonanţele Guvernului………………………….......13

CAPITOLUL II

 INIŢIATIVA LEGISLATIVĂ ŞI DEZBATEREA PARLAMENTARĂ

SECŢIUNEA I    Iniţiativa legislativă…………………………………17
SECŢIUNEA II   Examinarea şi avizarea proiectelor  de lege de către comisiile     
                             parlamentare…...........................................................30                                                         
SECŢIUNEA III  Dezbaterea proiectelor sau propunerilor legislative în plenul Camerelor
                              Parlamentare……………..........................................32                                          

CAPITOLUL III

VOTAREA, PROMULGAREA ŞI INTRAREA ÎN VIGOARE A LEGILOR

SECŢIUNEA I    Votarea proiectelor sau propunerilor legislative……………35
SECŢIUNEA II   Promulgarea legii de către preşedinte……………………...38
SECŢIUNEA III  Intrarea în vigoare a legii…………………………………..40

CAPITOLUL I

ACTELE PARLAMENTULUI ÎN ROMÂNIA

         In genere, constituţiile nu-şi propun să definească instituţia parlamentară, preocupându-se îndeosebi de modul cum este organizată şi cum funcţionează ca autoritate a statului.
        Conform art. 61, alin. 1 din Constituţie “ Parlamentul este organul reprezentativ suprem al poporului român şi unica autoritate legiuitoare a ţării”.
     În  complexul  sistem de autorităţi statale, Parlamentul se  înfăţişează într- o contrapondere faţă  de Guvern, constituind totodată şi autoritatea de directivare şi control asupra activităţii executive.
     Aşadar, Parlamentul  este instituţia juridică şi politică formată din una sau două adunări ori “CAMERE”,fiecare compusă dintr-un numar diferit de membri  (deputaţi, senatori ),care se bucură de anumite imunitaţi, având drept de control asupra autorităţilor executive şi fiind unica autoritate legislativa din stat.  
       Parlamentele contemporane sunt formate fie dintr-o singură  Cameră , fie din două Camere .Cele formate dintr-o singură Cameră sunt Parlamente cu  structură camerală, cele formate din două Camere sunt Parlamente cu structură  bicamerală. 
     În general, structura Parlamentului este  determinată de sistemul de stat; astfel într-un stat federal este obligatorie existenţa în cadrul Parlamentului şi  
a unei Camere care să apere şi să reglementeze  interesele statelor  membre, pe când cealaltă Cameră e formată din reprezentanţii statului federal.
      Sunt însă şi state unitare care au Parlamente  bicamerale, de exemplu: Italia, Belgia,Spania,Japonia,Marea Britanie,Romania.
       In Romania potrivit art.61 alin.2 din Constitutie,Parlamentul este alcatuit din Camera Deputatilor si Senat.                                                                                                                                                                                                      
      Parlamentul poate adopta acte cu caracter juridic şi acte cu caracter exclusiv politic.

SECŢIUNEA 1
LEGILE

         Potrivit art.67 din Constituţie,Camera Deputaţilor şi Senatul adoptă legi, hotărâri  şi moţiuni, art.73 alin.1 stipulând că Parlamentul adoptă legi constituţionale, legi organice şi legi ordinare.
        Este necesară prezentarea conceptului de ,,lege”.
Acest termen este folosit în două accepţiuni şi anume :în sens larg ( lato senso) se are în vedere orice act normativ  şi în sens restrâns (stricto senso),
se are în vedere actul juridic al organului legiuitor.
       Delimitarea este necesară în vederea ierarhizării izvoarelor de drept a explicării  supremaţiei legii şi argumentării acesteia.
       De obicei ,în denumirea legii se are în vedere  conţinutul actului normativ şi procedura de adoptare.
    Au fost date diverse definiţii termenului  ,,lege”, majoritatea autorilor surprinzând criteriul formal şi mai puţin pe cel formal ( conţinutul normativ al legii).
   O definiţie care reuşeşte să acopere şi să răspundă necesităţilor determinate atât de criteriul material cât şi de cel formal, este formată de prof. I. Muraru.
    Autorul precizează că legea este  „actul juridic al Parlamentului, elaborat în conformitate cu Constituţia şi potrivit unei proceduri prestabilite şi care exprimând voinţa şi interesele poporului, reglementează relaţiile sociale cele mai generale şi importante”.1
    Legea este în exclusivitate emanaţia unicului organ legiuitor, conform cu dispoziţiile constituţionale şi elaborată după o procedură prestabilită chiar prin legea fundamentală.
    Parlamentul adoptă legea în vederea reglementării celor mai importante relaţii sociale, de aici rezultând faptul că nu toate relaţiile sociale vor fi reglementate de lege, rămânând astfel ca relaţiile sociale de mai mică importanţă să fie reglementate prin acte normative subordonate legii 
( hotărâri, ordine)2.

________________________________________________________
1 I MURARU, Drept Constituţional şi Instituţii politice,Edit. Proarcadia, Bucuresti ,pag.128
2 I RUSU, Drept constituţional şi instituţii politice, Edit. „Lumina lex”, Bucureşti, 2004, pag.463

CLASIFICAREA LEGILOR
       Majoritatea sistemelor de drept clasifică legile în constituţionale, organice şi ordinare
Astfel, Constituţia franceză din 1958 a dispus că anumite materii vor fi obligatoriu reglementate de legile organice, iar procedura de elaborare a acestora 
diferă de a legilor ordinare.
    Conform dispoziţiilor art. 73, pct. 2 din Constituţie, legile constituţionale sunt cele de revizuire a legii fundamentale.
    Legile organice reglementează anumite domenii prevăzute de Constituţie în mod limitativ. Ele se adoptă cu votul majorităţii membrilor fiecărei Camere parlamentare ( majoritatea absolută).
Astfel prin lege organică se reglementează:
a)	sistemul electoral, organizarea şi funcţionarea Autorităţii Electorale Permanente;
b)	organizarea, funcţionarea şi finanţarea partidelor politice;
c)	statutul deputaţilor şi al senatorilor, stabilirea indemnizaţiei şi a celorlalte drepturi ale acestora;
d)	organizarea şi desfăşurarea referendumului;
e)	organizarea Guvernului şi a Consiliului Suprem de Apărare a ţării;
f)	regimul stării de mobilizare parţială sau totală a forţelor armate şi al stării de război;
g)	regimul stării de asediu şi al stării de urgenţă;
h)	infracţiunile, pedepsele şi regimul executării acestora;
i)	acordarea amnistiei sau a graţierii colective;
j)	statutul funcţionarilor publici;
k)	contenciosul administrativ;
l)	organizarea şi funcţionarea Consiliului Superior al  Magistraturii,a instanţelor judecătoreşti ,a Ministerului Public şi a Curţii de Conturi;
m)	regimul juridic general al  proprietăţii şi al moştenirii;  
n)	organizarea generală a învăţământului ;
o)	organizarea administraţiei publice locale, a teritoriului, precum şi regimul general privind autonomia locală;
p)	regimul general privind raporturile de muncă, sindicatele,patronatele,precum şi protecţia socială;
q)	statutul minorităţilor naţionale în România;
r)	regimul general al cultelor;
s)	celelalte domenii pentru care în Constituţie se prevede adoptarea de legi organice;
         Relaţiile  sociale de importanţă deosebită cad în reglementarea legilor organice,cele care se referă,de  exemplu, la: asigurarea garanţiilor executării drepturilor şi libertăţilor fundamentale ale cetăţenilor,asigurarea pluralismului politic, apărarea siguranţei naţionale şi întărirea suveranităţii statului, asigurarea ordinei  interne,a legalităţii,răspunderea tuturor structurilor, a autorităţilor  administrative şi a funcţionarilor acestora, protecţia proprietăţii, etc.3

_____________________________________________________________
  3 ION RUSU,  op. cit., pag.465

 În toate celelalte  domenii ale vieţii sociale, Parlamentul adoptă legi ordinare,cu votul majorităţii membrilor  prezenţi din fiecare Cameră (majoritate simplă).Este necesar ca fiecare cameră să existe cvorumul legal, adică să fie  prezenţi majoritatea membrilor, fără de care nu se pot adopta acte juridice
.   

                                           SUPREMATIA  LEGII
               
          Majoritatea cercetarilor din domeniul dreptului constitutional au inteles  suprematia legii fata de celelalte acte normative ca fiind trasatura definitorie a acesteia, ea fiind emanatia Parlamentului si conforma cu dispozitiile constitutionale.
           Suprematia legii se fundamenteaza pe urmatoarele principii:
        -principiul deplinatatii si suveranitatii puterii de stat;
-principiul pozitiei dominante a Parlamentului in organizarea sistemului statal ;
-principiul functiilor legii in oglindirea vointei poporului ca vointa general obligatorie.                            
Legile referendum sunt adoptate prin referendum. Înseamnă că după ce se parcurge toată procedura specifică, trebuie organizat referendum pentru aprobarea legii.
   Referendumul este reglementat de Constituţie şi în art. 151 pentru proiectele ori propunerile de revizuire a legii fundamentale. Astfel, revizuirea este definitivă dupa aprobarea ei prin referendum,organizat în cel mult 30 zile de la data adoptării proiectului sau propunerii.
    Această reglementare este urmarea stipulării şi interpretării prevederilor art. 2, alin. 1 din Constituţie potrivit cărora “Suveranitatea naţională aparţine poporului român care o exercită prin organele sale reprezentative şi prin referendum”.
   Parlamentul fiind unica autoritate legiuitoare a ţării, exercită această funcţie sub controlul poporului. Acest control apare cu ocazia referendumului, când electoratul decide să aprobe legea votată în Parlament. Dacă în urma referendumului nu se înregistrează majoritatea simplă, legea nu este aprobată.4

ADOPTAREA PROIECTELOR SAU PROPUNERILOR                                       LEGISLATIVE ÎN PROCEDURĂ DE URGENŢĂ

	Conform dispoziţiilor art. 76, alin.3 din Constituţie, la cererea Guvernului sau din proprie iniţiativă, Parlamentul poate adopta proiecte de legi sau
propuneri legislative în procedură de urgenţă, stabilită potrivit regulamentului
fiecărei Camere.
Cererea Guvernului şi propunerile Biroului Permanent sau ale grupurilor parlamentare se supun aprobării Camerei în ziua înregistrării sau, dacă parlamentarii nu se află în plen, în prima şedinţă care urmează zilei d înregistrare a acestora.

___________________________________________________________
4 ION RUSU , op. cit. pag 465
SECŢIUNEA 2
HOTĂRÂRILE PARLAMENTARE

          Hotărârea este actul juridic prin care se stabilesc măsurile privind organizarea şi funcţionarea internă a Camerelor.
   Din cuprinsul art. 76, alin. 1 şi 2 al Constituţiei, rezultă că pe lângă legi, Camerele adoptă şi hotărâri.
     Hotărârile pot avea caracter normativ sau caracter individual.
     Dacă legile organice şi hotărârile privind regulamentele Camerelor se adoptă cu votul majorităţii membrilor fiecărei Camere, legile ordinare şi celelalte hotărâri se adoptă cu votul majorităţii membrilor prezenţi din fiecare Cameră.
   Un loc aparte îl ocupă hotărârile prin care se aprobă regulamentele de organizare şi funcţionare a Camerelor. De asemenea, conform art. 62, alin. 2 din Constituţie, Camera Deputaţilor şi Senatul adoptă cu votul majorităţii membrilor Regulamentul şedinţelor comune.
    Regulamentele sunt acte normative şi sunt supuse controlului de constituţionalitate potrivit reglementărilor art. 146, lit. C şi 147 din legea fundamentală.

SECŢIUNEA  3
MOŢIUNILE
. 
     Moţiunea exprimă poziţia Camerei într-o anumită problemă de politică internă sau externă.
      Moţiunea  poate fi iniţiată de cel puţin 50 de deputaţi.
      Până la încheierea dezbaterii unei  moţiuni, un deputat care a semnat-o nu  mai  poate semna alte moţiuni în aceeaşi problemă.
      Moţiunile trebuie să fie  motivate şi se depun la preşedintele  Camerei, în cursul şedinţelor publice.
       După primirea moţiunii, preşedintele  Camerei o comunică de îndată Guvernului şi o aduce la cunoştinţa Camerei după care dispune afişarea ei la sediul Camerei Deputaţilor.
       Preşedintele Camerei stabileşte data dezbaterii moţiunii, care nu poate
depăşi 6 zile de la înregistrarea acesteia,înştiinţând Guvernul în acest sens.  
Moţiunile privind probleme de politică externă se supun  dezbaterii numai
însoţite de avizul  comisiei pentru politică externă şi cu consultarea Ministerului Afacerilor Externe.
      Dezbaterea moţiunii se face cu respectarea dispoziţiilor  regulamentului şi se aprobă cu votul  majorităţii deputaţilor prezenţi.
         După începerea discutării moţiunii deputatii nu-şi pot retrage adeziunea la moţiune, dezbaterea urmând a se încheia prin supunerea la vot a moţiunii de către preşedintele Camerei.
La motiunile prezentate,nu pot fi propuse amendamente.
        În  cazul Senatului,moţiunile pot fi iniţiate de cel puţin o pătrime din numărul senatorilor. Etapele dezbaterii şi votarea sunt similare cu reglementările din Regulamentul Camerei Deputaţilor.
        Un loc aparte îl ocupă în Constituţia României moţiunea de cenzură.
         Ea apare în raporturile dintre Parlament şi Guvern, urmare a controlului parlamentar asupra activităţii Guvernului.
          Potrivit art.113 alin.2, moţiunea de cenzură poate fi iniţiată de cel puţin o pătrime din numărul total al deputaţilor şi senatorilor şi se comunică Guvernului la data depunerii.
        Moţiunea de cenzură se dezbate după 3 zile de la data când a fost prezentată în şedinţa comună a celor două Camere.
       Dacă se adoptă moţiunea de cenzură cu votul majorităţii deputaţilor şi senatorilor, se retrage încrederea acordată Guvernului .
        Dacă moţiunea de cenzură a fost respinsă, deputaţii şi senatorii care au semnat-o nu mai  pot iniţia, în aceeaşi sesiune, o nouă moţiune de cenzură, cu excepţia cazului în care Guvernul îşi angajeaza răspunderea potrivit art.114.
         Conform reglementărilor art.114 din Constituţie,Guvernul îşi poate angaja răspunderea în şedinţa comună a Camerei Deputaţilor şi Senatului, asupra unui program, a unei declaraţii de politică generală sau a unui proiect de lege.
           Guvernul este demis dacă moţiunea de cenzură depusă în termen de 3 zile de la prezentarea programului, a declaraţiei de politică generală sau a proiectului de lege, a fost votată.
           Dacă Guvernul nu a fost demis, proiectul de lege prezentat se consideră adoptat, programul sau declaraţia de politică generală devenind obligatorii pentru Guvern.

SECŢIUEA 4
ACTELE EXCLUSIV POLITICE ALA PARLAMENTULUI

            Organul reprezentativ suprem nu adoptă numai acte cu caracter
juridic, ci şi acte exclusiv politice.
             Nu sunt prevăzute de legea fundamentală,însă sunt adoptate în practica parlamentară. Este vorba de unele manifestări de voinţă care se referă la anumite evenimente internationale şi este nevoie ca în calitate de organ reprezentativ suprem Parlamentul să îşi expună poziţia.
       Cu alte cuvinte, prin actele exclusiv politice, Parlamentul ia o atitudine în domeniul politicii externe. Astfel de acte exclusiv politice sunt: apelul, mesajul şi declaraţia.
       Chiar dacă nu produc efecte juridice, prin faptul că provin de la autoritatea cea mai înaltă din sistemul statal, se bucură de prestigiu şi influenţă atât pe plan intern cât şi extern.

SECŢIUNEA 5
ORDONANŢELE GUVERNULUI

Conform dispoziţiilor art.108 alin.1 din Constituţie, Guvernul adoptă hotărâri şi ordonanţe.
Hotărârea este actul juridic potrivit căruia Guvernul îşi exercită rolul său de a asigura conform programului de guvernare aprobat de Parlament, realizarea politicii interne şi externe şi exercitarea conducerii generale a administraţiei publice.
Aşadar,prin hotărâre se asigură organizarea executării legilor,aşa cum stipulează şi prevederile art. 108 alin. 2 din Constituţie.
   Potrivit dispoziţiilor art. 115 alin. 1 din legea fundamentală, Parlamentul poate adopta o lege specială de abilitare a Guvernului pentru a emite ordonanţe în domenii care nu fac obiectul legilor organice. 5
     Titlul art. 115 este ,,delegarea legislativă” cu alte cuvinte Ordonanţele sunt actele juridice ale Guvernului în urma împuternicirii acestuia de către Parlament să emită norme cu caracter primar având forţa juridică a legii.
      Printr-o analiză a textului constituţional, se constată că Parlamentul nu poate delega competenta sa legislativă specifică domeniilor legilor organice. Deci obiectul Ordonanţelor nu trebuie să privească domeniile si problemele stipulate în art.73 alin. 3 din legea fundamentală sau de alte dispoziţii 
care permit adoptarea de legi organice.
        
______________________________________________________________________________________________________
5 ION RUSU , op. cit., pag.470
Îndeplinirea atribuţiilor delegate de către Parlament în temeiul legii   
     speciale de abilitare, nu este facultativă pentru Guvern.
         Legea de abilitare stabileste,in mod obligatoriu,domeniul si data pana la care se pot emite Ordonante de catre Guvern. 
Dacă legea de abilitare o cere, ordonanţele se supun aprobării Parlamentului, potrivit procedurii legislative, până la împlinirea termenului de abilitare. Nerespectarea termenului atrage încetarea efectelor ordonanţei.
Un regim aparte îl prezintă Ordonanţele de Urgenţă care, conform prevederilor art. 115 alin. 4 din Constituţie, pot fi adoptate de Guvern numai în situaţii extraordinare.
Am adăugat termenul „numai” şi am subliniat tocmai pentru a reliefa situaţia deosebită pe care legiuitorul constituant o evocă şi posibilitatea Guvernului de a interveni cu acest act normativ. Se prevede că Ordonanţele de Urgenţă intră în vigoare numai după depunerea lor spre aprobare la Parlament, iar dacă aceasta nu se află în sesiune, se convoacă în mod obligatoriu.
Prin urmare într-o interpretare riguroasă rezultă că ordonanţele de urgenţă pot reglementa şi relaţii sociale în domenii specifice legii organice.
Este necesar să insistăm asupra conceptului „cazuri excepţionale” pentru că din păcate zecile de ordonanţe de urgenţă adoptate de cele două guvernări în cei zece ani de democraţie nu au scos în evidenţă necesitatea acestor cazuri excepţionale. Mai mult, pericolul ca ele să nu fie aprobate de Parlament conduce la urmări grave – încetarea producerii efectelor juridice şi de aici,
interpretarea instabilităţii legislaţiei româneşti.
Analizând textul legii fundamentale, observăm că nu precizează ce se înţelege prin „ cazuri excepţionale”, de aceea Guvernul a şi adoptat în anumite perioade de timp un important număr de ordonanţe de urgenţă .
S-a diminuat astfel rolul Parlamentului de „unică autoritate legiuitoare a ţării”. Este adevărat însă,că şi Parlamentul nu a dezbătut în regim de urgenţă
aceste ordonanţe,aşa cum îl obligă prevederea constituţională a art. 114 alin.4, teza a 3-a.
Deşi textul constituţional nu prevede un termen de dezbatere a ordonanţelor de urgenţă,până la o eventuala revizuire a Constituţiei opinăm că în regulamentele de organizare şi funcţionare ale Camerelor ar putea fi prevăzut acest termen.6
Se constată că revizuirea constituţională din 2003 a vizat şi ordonanţele de urgenţă. Astfel,conform art.115 alin.4 „Guvernul poate adopta ordonanţe de urgenţe numai în situaţii extraordinare a căror reglementare nu poate fi amânată, având obligaţia de a motiva urgenţa în cuprinsul acestora”.
Ordonanţa de urgenţă intră în vigoare numai după depunerea sa spre dezbatere în procedură de urgenţă la Camera competentă să fie sesizată şi după publicarea ei în Monitorul Oficial al României. Camerele, dacă nu se află în sesiune,se convoacă în mod obligatoriu în 5 zile de la depunere sau,după caz de la trimitere.
Dacă în termen de cel mult 30 zile de la depunere,camera sesizată nu 
se pronunţă asupra ordonantei, aceasta este considerată adoptată şi se trimite celeilalte camere care decide asemenea în procedură de urgenţă.
Ordonanţa de urgentă cuprinzând norme de natura legii organice se aprobă cu majoritatea prevăzută la art.76 alin.1.

________________________________________________________
6 ION RUSU, Drept Constituţional, Edit. „Lumina Lex”, Bucureşti, 2001, pag.461
Ordonanţele de urgenţă nu pot fi adoptate în domeniul legilor constituţionale,nu pot afecta regimul instituţiilor fundamentale ale statului, drepturile,libertăţile şi îndatoririle prevăzute de Constituţie, drepturile electorale şi nu pot viza măsuri de trecere silită a unor bunuri în proprietate publică .
Ordonanţele cu care Parlamentul a fost sesizat se aprobă sau se resping printr-o lege în care vor fi cuprinse şi ordonanţele ale căror efecte au încetat
potrivit alin.( 3 ). al art. 115.
Prin legea de aprobare sau de respingere se vor reglementa,dacă este cazul, măsurile necesare cu privire la efectele juridice produse pe perioada de aplicare a ordonanţei.

               

                                              

CAPITOLUL II

INIŢIATIVA LEGISLATIVĂ ŞI DEZBATEREA PARLAMENTARĂ

Legiferarea reprezintă adoptarea legilor,după o procedură prevăzută de Constituţie şi regulamentele parlamentare. Orice procedură reprezintă un algoritm sau o succesiune de operaţiuni.

SECŢIUNEA I
INIŢIATIVA LEGISLATIVĂ

Potrivit art. 74,alin.1 din Constituţie, iniţiativa legislativă aparţine Guvernului, deputaţilor, senatorilor, precum şi unui număr de cel puţin 100.000 de cetăţeni cu drept de vot. Cetăţenii care îşi manifestă dreptul la iniţiativă legislativă, trebuie să provină din cel puţin un sfert din judeţele ţării, iar în fiecare din aceste judeţe sau în municipiul Bucureşti trebuie să fie înregistrate cel puţin 5000 de semnături,în sprijinul acestei iniţiative.
Abia în martie 2000 s-a adoptat Legea nr.24 privând normele de tehnică legislativă pentru elaborarea actelor normative,încercându-se,în sfârşit,instaurarea unei ordini în acest important domeniu şi abrogându-se Decretul 16/1976 privind aprobarea Metodologiei generale de tehnică legislativă.
   Se prevede că reglementarea relaţiilor sociale prin lege şi prin celelalte categorii de acte normative se realizează cu respectarea principiilor generale de legiferare proprii sistemului dreptului românesc.
     Legea dispune că actele normative se iniţiază, se elaborează, se adoptă şi se aplică în conformitate cu prevederile legii fundamentale a României, precum şi cu principiile ordinii de drept. 
   Tehnica legislativă asigură sistematizarea, unificarea şi coordonarea legislaţiei, precum ţi conţinutul şi forma juridică adecvate pentru fiecare act normativ, îndeplinind, astfel cerinţele prevederilor art. 79 din Constituţie.
   Normele de tehnică legislativă definesc părţile constitutive ale actului normativ, structura, forma şi modul de sistematizare a conţinutului acestuia, procedeele tehnice privind modificarea, completarea, abrogarea, publicarea şi republicarea actelor  normative, precum şi limbajul şi stilul actului normativ.  
    Normele de tehnică legislativă sunt obligatorii la elaborarea proiectelor de lege şi a propunerilor legislative, în cadrul exercitării iniţiativei legislative, la elaborarea şi adoptare Ordonanţelor şi Hotărârilor Guvernului, precum şi la elaborarea şi adoptarea actelor normative ale autorităţii administrative autonome.
    Normele de tehnică legislativa se aplică în mod corespunzător şi la elaborarea şi adoptarea proiectelor de ordine, instrucţiuni şi de alte acte normative emise de conducătorii organelor administraţiei publice centrale de specialitate, precum şi la elaborarea şi adoptarea actelor cu caracter normativ emise de autorităţile administraţiei publice locale. 7
      Actele normative se elaborează în funcţie de ierarhia lor, de categoria acestora şi de autoritatea publică competentă să le adopte.
   Categoriile de acte normative şi normele de competenţă privind adoptarea acestora sunt stabilite prin Constituţie şi prin lege.
    ____________________________________________________________
         7 ION RUSU, op. cit. , pag.449
Actele normative date în executarea legilor, ordonanţelor sau a hotărârilor Guvernului se emit în limitele şi potrivit normelor care le ordonă.
      Proiectele de legi se elaborează ca urmare a exercitării, potrivit Constituţiei a dreptului de iniţiativă legislativă.
     Proiectele celorlalte categorii de acte normative se elaborează de autorităţile competente să le iniţieze potrivit legii.
    Proiectul de act normativ trebuie să instituie reguli necesare, suficiente şi posibile care să conducă la o cât mai mare stabilitate şi eficienţă legislativă. 
Soluţiile pe cate le cuprinde trebuie să fie temeinic fundamentate, luându-se în considerare interesul social, politica legislativă a statului român şi cerinţele corelării cu ansamblul reglementărilor interne, precum şi ale armonizării legislaţiei naţionale cu legislaţia comunitară şi cu tratatele internaţionale la care România este parte.
   Pentru fundamentarea noii reglementări se va porni de la dezideratele sociale prezente şi de perspectivă, precum şi de la insuficienţele legislaţiei în vigoare.
   Proiectele de acte normative se supun spre adoptare însoţite de o expunere de motive, o notă de fundamentare sau un referat de aprobare.
   Proiectele de legi, propunerile legislative şi celelalte proiecte de acte normative se redactează în forma prescriptivă proprie normelor juridice. Prin modul de exprimare, actul normativ trebuie să asigure dispoziţiilor sale un caracter obligatoriu. Dispoziţiile cuprinse în actul normativ pot fi dup caz, imperative, supletive, permisive, alternative, derogatorii, facultative, tranzitorii, temporare,
de recomandare sau alte asemenea; aceste situaţii trebuie să rezulte expres di
redactarea normelor.

   Textul legislativ trebuie să fie formulat clar, fluent şi inteligibil, fără dificultăţi sintactice şi pasaje obscure sau echivoce.
    Nu se folosesc termeni cu încărcătură afectivă. Forma şi estetica exprimării nu trebuie să prejudicieze stilul juridic, precizia şi claritatea dispoziţiilor. Legiuitorul constituant a prevăzut Guvernul printre subiectele cu drept de iniţiativă legislativă, ca în majoritatea sistemelor constituţionale. Este firesc acest lucru deoarece structurile executive sunt cele care  aplică şi execută dispoziţiile legii. Or, cu ocazia aplicării ( desigur cu condiţia interpretării şi aplicării legale a dispoziţiilor legii), se observă o insuficientă reglementare sau necesitatea unor noi reglementări în alte domenii.
    Guvernul României a adoptat Hotărârea 400/2000, prin care se aprobă Regulamentul privind procedurile pentru pregătirea, elaborarea, avizarea şi prezentarea proiectelor de acte normative care se înaintează Guvernului, precum şi procedurile de supunere spre adoptare a acestora.8
    Astfel, au dreptul să facă Guvernului propuneri de acte normative, în conformitate cu atribuţiile şi cu domeniul lor de activitate, următoarele autorităţi publice:
-	ministerele şi celelalte organe de specialitate ale administraţiei publice centrale precum şi celelalte autorităţi publice cu drept de iniţiativă legislativă.
-	 prefecturile, consiliile judeţene şi Consiliul general al Municipiului Bucureşti, prin Ministerul Administraţiei şi Internelor.

_____________________________________________________________
8 Legea nr 24/2000 a fost publicată în Monitorul Oficial nr 139/31.03.2000, iar HG nr 400/2000 a fost publicată în Monit. Oficial nr 268/14.06.2000
Proiectele de acte normative, făcute de autorităţile publice, se elaborează, în funcţie de importanţa şi de complexitatea problemelor supuse reglementării, pe baza unor studii şi lucrări de documentare aprofundate, inclusiv de legislaţie comparată urmărindu-se concordanţa reglementărilor propuse cu Programul Guvernului.
   În vederea elaborării propunerilor de acte normative, la ministere şi celelalte organe de specialitate ale Administraţiei publice centrale, se constituie colective speciale. Colectivul se constituie prin ordin al conducătorului autorităţii în componenţa acestuia fiind desemnat un reprezentant al compartimentului juridic, un reprezentant al
compartimentului de integrare europeană, reprezentanţi ai Direcţiilor corespunzătoare profilului propunerilor de reglementare şi secretarul general al autorităţii publice.
    Colectivul întocmeşte o primă formă a proiectului de act normativ care se prezintă conducătorului ministerului, respectiv al organului central de specialitate iniţiator, iar în lipsa persoanei desemnate prin ordin al acestuia.
Proiectul de act normativ, însuşit de catre conducătorul ministerului sau al organului de specialitate al administraţiei publice centrale, iniţiator, se transmite, concomitent în copie ministerelor şi altor autorităţi publice interesate, care au obligaţia de a analiza şi de a comunica ministerului iniţiator eventualele observaţii şi propuneri în termen de 10 zile de la primire. 
   După obţinerea punctelor de vedere din partea instituţiilor care avizează , iniţiatorul definitivează proiectul de act normativ. La operaţiunea de definitivare, care se face de către colectivul desemnat pot participa şi reprezentanţi ai autorităţilor care avizează.
   În cazul în care între iniţiator şi cei care avizează există puncte de vedere diferite, proiectul de act normativ va fi avizat cu obiecţii, care vor fi anexate şi prezentate în cadrul şedinţei Guvernului.
    Proiectele de acte normative vor fi avizate din punct de vedere al legalităţii de Ministerul Justiţiei, care încheie succesiunea operaţiunilor din etapa de avizare.
    Proiectele de acte normative se transmit Ministerului  Justiţiei în original, împreună cu o copie şi numai după obţinerea avizelor autorităţilor publice interesate. Avizul Ministerului Justiţiei nu este obligatoriu în cazul Hotărârilor Guvernului  cu caracter individual ce au ca obiect numiri şi revocări din funcţie, stabilirea unor date, precum şi aprobarea  de indicatori tehnico-economici de investiţii, care sunt avizate din punct de vedere al legalităţii de Secretariatul General al Guvernului.9
    În cazul acordurilor, convenţiilor şi altor înţelegeri internaţionale, care se supun Parlamentului, spre ratificare, de către Guvern,sau pentru care competenta de aprobare revine potrivit legii,Guvernului proiectul de act normativ trebuie să fie însoţit de textul actului internaţional în limba originară şi în traducere oficială sau autorizată.
    Textele actelor normative cu caracter internaţional ce se supun ratificării sau aprobării, se vor ştampila pe care fiecare pagină, iar pe ultima pagină se vor menţiona explicit numele şi prenumele persoanelor semnatare şi se va atesta, prin semnătura persoanei autorizate şi prin aplicarea ştampilei, conformitatea documentului cu originalul.

_____________________________________________________________
9 ION RUSU, op. cit. , pag.452
   Proiectele de acte normative avizate se transmit de iniţiator, ştampilate pe fiecare filă, Secretariatului General al Guvernului.
      Secretariatul General al Guvernului va solicita îndată următoarele avize:
a)	avizul Consiliului Legislativ, care urmează să fie emis, potrivit legii, în termenul solicitat de Guvern, care nu poate fi mai mic de :
-	24 ore pentru proiectele de ordonanţă de urgenţă;
-	2 zile pentru proiectele de legi care urmează să fie transmise Parlamentului cu solicitarea dezbaterii în procedură de urgenţă;
-	10 zile pentru celelalte proiecte de acte normative;
b)	avizul Consiliului Economic şi Social, în cazul proiectelor de acte normative care privesc domeniile prevăzute la art.5 din legea nr. 109/1997, privind organizarea şi funcţionarea Consiliului Economic şi Social, care urmează să fie emis, potrivit legii în termen de :
-	10 zile calendaristice de la primirea solicitării, în cazul proiectelor de hotărâri, de ordonanţe şi de legi ordinare;

-	20 zile calendaristice de la primirea solicitării, în cazul proiectelor de legi organice.
Secretariatul General al Guvernului va verifica îndeplinirea condiţiilor de formă pentru fiecare proiect de act normativ, inclusiv respectarea normelor de tehnică legislativă, prevăzută de Legea nr 24/2000 şi va întocmi, în acest sens o notă.
    Autorităţile publice şi după caz Secretariatul General al Guvernului sunt obligate în termenele şi condiţiile stabilite prin Legea nr 73/1993, pentru înfiinţarea, organizarea şi funcţionarea Consiliului Legislativ, să furnizeze Consiliului Legislativ informaţiile şi documentele necesare privind avizarea proiectelor de acte normative.
    Secretariatul General al Guvernului transmite iniţiatorului:
a)	avizul Consiliului Legislativ;
b)	avizul Consiliului Economic şi Social;
c)	notă cuprinzând observaţiile formulate de Secretariatul General al Guvernului, dacă este cazul.
Înainte de începerea dezbaterilor sau în cursul acestora, iniţiatorii pot solicita primului ministru, motivat, retragerea sau amânarea proiectelor de acte normative aflate pe ordinea de zi.
   Decizia Guvernului cu privire la fiecare proiect de acte normative, luata ca urmare a rezultatului dezbaterilor, este marcată prin anunţul primului ministru privind adoptarea, amânarea, respingerea sau retragerea 
acestuia, după caz.10
   După şedinţa Guvernului, Secretariatul General al Guvernului va proceda la:

_____________________________________________________________
10 ION RUSU, op. cit. , pag. 454
a)	definitivarea actului normativ adoptat, pe baza formei refăcute transmise de iniţiator, verificând verificarea celor stabilite în şedinţa Guvernului;
b)	prezentarea actului normativ  adoptat primului ministru, în vederea semnării, şi miniştrilor conducători ai ministerelor care urmează să aplice acel act normativ, în vederea contrasemnării.
             Contrasemnarea unui act normativ adoptat de Guvern este    
             obligatorie în termen de cel mult 24 ore de la data semnării lui de 
            către primul ministru;
c)	numerotarea actelor normative în cadrul anului calendaristic, actele guvernului poartă data şedinţei Guvernului în care acestea au fost adoptate;
d)	transmiterea către secretarul general al Camerei Deputaţilor, cu solicitarea publicării în Monitorul Oficial al României, a ordonanţelor şi hotărârilor Guvernului, împreună cu notele de fundamentare ale acestora, semnate de ministrul sau de miniştrii iniţiatori. Sunt exceptate de la publicare hotărârile Guvernului care intră sub incidenţa prevederilor art. 108, alin. 4, ultima teză din Constituţia României, care se comunică numai instituţiilor interesate;
e)	transmiterea la Senat sau la Camera Deputaţilor, după caz, a 
	ordonanţelor şi a ordonanţelor de urgenţă ale Guvernului, însoţite de expunerile de motive ale proiectelor de legi pentru aprobarea acestora şi de hotărârile de adoptare, semnate de primul ministru;
f)	transmiterea la Senat sau la Camera Deputaţilor, după caz, a proiectelor de legi, însoţite de expunerile de motive ale acestora şi de hotărârile de supunere a lor spre adoptare, semnate de primul-ministru.
În vederea publicării în Monitorul Oficial al României, iniţiatorul sau iniţiatorii, după caz, au obligaţia să transmită Secretariatului General al Guvernului imediat după adoptare, împreună cu actul normativ şi nota de fundamentare. Aceasta trebuie să fie semnată numai de conducătorul/ conducătorii autorităţilor publice iniţiatoare şi să se refere la forma finală a actului normativ, precum şi la avizul Consiliului Legislativ.
    Proiectele de acte normative cărora li s-au adus modificări de fond ca urmare a discutării şi aprobării lor în şedinţa Guvernului, vor fi supuse unor noi avizări a Consiliului Legislativ.
   În cazul în care ca urmare a noii avizări de către Consiliul Legislativ, este necesară operarea unor modificări de fond, proiectul de act normativ va fi repus, în mod obligatoriu pe ordinea de zi a şedinţei Guvernului.
     Guvernul îşi exercită iniţiativa legislativă prin transmiterea proiectului de lege către Camera competentă să îl adopte ca prima cameră sesizată.
   Propunerile legislative se supun dezbaterii mai întâi Camerei competente să le adopte ca prima Cameră sesizată. Se supun spre dezbatere şi adoptare Camerei Deputaţilor, ca prima Cameră sesizată, proiectele de legi ţi propunerile legislative pentru ratificarea tratatelor sau a altor acorduri internaţionale şi a măsurilor legislative ce rezultă din aplicarea acestor tratate şi acorduri.
   Celelalte proiecte de lege sau propuneri legislative se supun dezbaterii şi adoptării ca prima Cameră sesizată , Senatului.
    Proiectele de legi se înaintează Camerelor însoţite de avizul Consiliului Legislativ.

Adoptarea cu responsabilitate şi în concordanţă cu reglementările constituţionale ale art.79, a proiectelor de lege şi ordonanţe, desigur că ar fi înlăturat ”haosul legislativ de astăzi”.11
   La această stare legislativă necorespunzătoare a României a contribuit şi prevederea art. 4, alin. 2 din Legea nr 73/1993, pentru înfiinţarea, organizarea şi funcţionarea Consiliului Legislativ, potrivit căreia avizul organului de specialitate al Parlamentului are caracter consultativ în ceea ce priveşte proiectele de ordonanţă şi hotărâre cu caracter normativ supuse spre adoptarea Guvernului.
    Reglementarea art. 4, alin. 2, din Legea 73/1993, este neconstituţională.12
   Cum poate fi asigurată concordanţa cu Constituţia a reglementărilor din aceste proiecte dacă Guvernul  nu este obligat să ţină seama de avizul Consiliului Legislativ, organul de specialitate al „ unicei autorităţi legiuitoare a ţării?”
    Cum să se realizeze cerinţele prevăzute de art.3 alin. 3, din legea anterior menţionată, privind înlăturarea contradicţiilor sau necorelărilor 
     dintre prevederile proiectelor, dacă avizul este consultativ?

__________________________________________________________
11 I RUSU- Drept Constituţional şi Instituţii politice, edit. „ Lumina Lex”, Bucureşti, 2004, pag 456
12 I RUSU – „ Consideraţii privind natura juridică şi efectele avizului Consiliului Legislativ din România”
Aceeaşi problemă privind caracterul consultativ al avizului deşi este „ de specialitate” apare şi în reglementarea Legii nr 24/2000, privind normele de tehnică legislativă. Se face o gravă confuzie punându-se semnul de egalitate între natura juridică a Consiliului Legislativ, ca organ consultativ de specialitate al Parlamentului şi natura juridică a avizului acestui organ.
   Dacă nu este obligat să se conformeze avizului Consiliului Legislativ, cum poate Guvernul să răspundă politic numai în faţa Parlamentului pentru întreaga sa activitate, potrivit art. 108, alin. 1, din Constituţie, deci şi pentru activitatea de „organizarea executării legilor?”13
     Potrivit reglementărilor constituţionale nu pot face obiectul iniţiativei legislative a cetăţenilor problemele fiscale, cele cu caracter internaţional, amnistia şi graţierea. Se exceptează aceste domenii  pentru că cetăţenii nu pot să cunoască dimensiunile politicii fiscale, multiplele probleme internaţionale şi complexitatea politicii naţionale în aceste domenii. În ce priveşte amnistia şi graţierea, cetăţenii nu pot să ştie evoluţia la un moment dat a situaţiei, iniţiativa populară fiind sub semnul oportunităţii ei. De aceea, Curtea
Constituţională, potrivit prevederilor art. 146, lit. J, verifică îndeplinirea condiţiilor pentru exercitarea iniţiativei legislative de către cetăţeni. Prin urmare, în cazul propunerilor legislative iniţiate de cetăţeni, preşedintele camerei, înainte de distribuirea lor şi sesizarea în fond a Comisiei Permanente 
competente , va solicita Curţii Constituţionale verificarea îndeplinirii 
       condiţiilor constituţionale pentru exercitarea iniţiativei legislative.

__________________________________________________________
             13- I RUSU – Drept administartiv, Edit. „Lumina Lex”, Bucureşti, 2001, pag.94
   Ca şi în cazul exercitării iniţiativei legislative de către parlamentari, propunerea legislativă ce face obiectul iniţiativei legislative a cetăţenilor trebuie să aibă forma proiectului de lege. De aceea ea nu rămâne numai în stadiu de „propunere” sau „ enunţare” ori „revendicare” oarecare, ci trebuie să devină un proiect de lege, să aibă o expunere de motive, textul normativ să fie organizat pe articole, capitole etc, să aibă avizul Consiliului Legislativ.
    Dacă iniţiativa legislativă a parlamentarilor sau a cetăţenilor implică modificarea prevederilor bugetului de stat sau al bugetului asigurărilor sociale
de stat, trebuie să fie însoţite şi de avizul Guvernului
    Proiectele de legi elaborate de Guvern, şi propunerile legislative ale cetăţenilor pot fi transmise Camerei Deputaţilor sau Senatului, pe când cele iniţiate de parlamentari se depun la Camera unde au fost prezentate. Are loc sesizarea Parlamentului şi declanşarea procedurii parlamentare pentru adoptarea lor.14

__________________________________________________________
         14 – IULIAN TEODOROIU Drept Constituţional şi Instituţii politice contemporane , vol II, Edit. „Syili”           Bucureşti, 2001, pag. 89
SECŢIUNEA II
EXAMINAREA ŞI AVIZAREA PROIECTELOR DE LEGE DE CĂTRE COMISIILE PARLAMENTARE

         Toate proiectele şi propunerile legislative se înregistrează în ordinea prezentării lor şi sunt aduse la cunoştinţa Camerei, în prima şedinţă prin anunţarea titlului, a iniţiatorului şi a comisiilor sesizate pentru examinarea în fond şi pentru avizare.
   Ele se imprimă şi se distribuie de îndată, fiind trecute pe ordinea de zi.
   Proiectele şi propunerile legislative, se transmit sub semnătura preşedintelui Camerei, spre dezbatere şi avizare comisiilor permanente competente.
   Examinarea proiectelor şi propunerilor legislative se poate face şi la cererea altei comisii care se consideră competentă.
   Iniţiatorul proiectului sau al propunerii legislative poate să îşi retragă proiectul sau propunerea până la începerea dezbaterilor generale, cu aprobarea plenului.
   În cazul în care proiectul sau propunerea legislativă a fost adoptată de Camera Deputaţilor, retragerea nu mai poate fi făcută din momentul sesizării Senatului.
    După examinarea proiectului sau a propunerii legislative comisia permanentă sesizată în fond întocmeşte un raport care va cuprinde propuneri motivate cu privire la adoptarea sau, după caz, modificarea ori respingerea proiectului sau a propunerii legislative examinate.
    Raportul se transmite Biroului permanent, care dispune şi asigură prin secretarul general al Camerei, difuzarea acestuia parlamentarilor, Guvernului şi iniţiatorului, cu cel puţin 3 zile lucrătoare înainte de data dezbaterii în plen.

  

SECŢIUNEA III

DEZBATEREA PROIECTELOR SAU PROPUNERILOR LEGISLATIVE
ÎN PLENUL CAMERELOR PARLAMENTARE

           Dezbaterea în plenul Camerei are două faze: dezbaterea generală şi dezbaterea pe articole.
     Proiectele şi propunerile legislative avizate se supun dezbaterii Camerei în succesiunea prevăzută pe ordinea de zi aprobată de aceasta.
   Înscrierea pe ordinea de zi a proiectelor de lege, a propunerilor legislative se face în cel mult 30 zile de la depunerea raportului Comisiei permanente sesizate în fond.
    Amendamentele care implică modificarea bugetului de stat     sau a bugetului asigurărilor sociale de stat se transmit de preşedintele comisiei sesizate în fond la Guvern, solicitându-se punctul de vedere al acestuia. În cazul în care Guvernul nu transmite un punct de vedere până la data stabilită de comisie, se consideră că amendamentul a fost acceptat.
    Concluziile examinării amendamentelor se includ în raportul comisiei, iar amendamentele se anexează la acesta.
    Dezbaterea generală a proiectului de lege sau a propunerii legislative este precedată de prezentarea, de către iniţiator, a motivelor care au condus la promovarea proiectului, precum şi a raportului comisiei permanente, de către preşedintele acesteia sau de un raportor desemnat de comisie.
   Pentru dezbaterea generală a proiectului sau a propunerii legislative, fiecare grup parlamentar, poate să-şi desemneze un singur reprezentant. Preşedintele Camerei dă cuvântul reprezentanţilor grupurilor parlamentare în ordinea înscrierii. El poate propune Camerei limitarea timpului destinat dezbaterii generale.
   Iniţiatorul proiectului sau al propunerii legislative are dreptul să ia cuvântul înainte de încheierea dezbaterii generale.
    În faza dezbaterii generale a proiectului sau a propunerii legislative nu pot fi propuse amendamente.
     Dacă prin raportul comisiei sesizate în fond se propune respingerea proiectului, după încheierea dezbaterii generale, preşedintele cere Camerei să se pronunţe prin vot.
     Camera trece la dezbaterea pe articole a proiectului sau a propunerii legislative, cu modificările propuse în raportul comisiei sesizate în fond.
    La discutarea fiecărui articol, parlamentarii pot lua cuvântul pentru a-şi exprima punctul de vedere. De asemenea, va putea lua cuvântul şi reprezentantul Guvernului sau al iniţiatorului. Preşedintele Camerei poate supune, spre aprobare, sistarea discuţiilor la articolul dezbătut.
    În cursul luărilor de cuvânt, amendamentele privind probleme de redactare sau alte aspecte mai puţin importante pot fi prezentate şi oral.
  Amendamentele trebuie să se refere la conţinutul unui singur articol.
  Discutarea articolelor începe cu amendamentele.
  În mod excepţional pot fi depuse amendamentele şi în timpul dezbaterilor în plen. Când dezbaterea amendamentelor relevă consecinţe importante asupra propunerii legislative, preşedintele Camerei poate trimite toate propunerile în discuţie comisiei sesizate în fond.
     În acest caz, autorii amendamentelor au dreptul să fie ascultaţi în cadrul şedinţei. Acelaşi drept îl au şi reprezentanţii Guvernului.
    Discutarea amendamentelor  începe cu propunerile de eliminare a unora dintre texte şi continuă cu cele privind modificarea sau completarea acestora.
În cazul în care există mai multe amendamente de acelaşi fel, ele se supun dezbaterii în ordinea în care au fost prezentate, începând cu cele cuprinse în
raportul comisiei sesizate în fond.15
   Camera se va pronunţa prin vot distinct asupra fiecărui amendament, în afară de cazul în care adoptarea unuia exclude acceptarea celorlalte.
   Fiecare articol se supune votului Camerei şi se adoptă cu votul majorităţii parlamentarilor prezenţi.

_____________________________________________________________
15 –ION RUSU, op. cit., pag 460
CAPITOLUL III

VOTAREA,PROMULGAREA ŞI INTRAREA ÎN VIGOARE A LEGILOR

SECŢIUNEA I
VOTAREA PROIECTELOR SAU PROPUNERILOR LEGISLATIVE

          Votarea reprezintă adoptarea legii sau respingerea ei de către Camera Parlamentară . În acest scop, fiecare parlamentar îşi exprimă votul său.
Votul parlamentarului este personal.
Procedura de vot presupune fie votul deschis, fie votul secret.
Votul deschis poate avea loc prin : ridicarea mâinii, ridicarea în picioare, apel nominal sau prin mijloace electronice.
Votul secret se poate exprima prin: buletine de vot, bile sau prin mijloace electronice. Camera hotărăşte la propunerea preşedintelui sau a unui grup parlamentar,ce modalitate de vot va folosi, în afară de cazul în care prin regulament se stabileşte o anumită procedură de vot.
Votul prin apel nominal se desfăşoară astfel : preşedintele explică obiectul votării şi sensul cuvintelor:”pentru”şi „contra”; unul dintre secretari dă citire numelui şi prenumelui deputaţilor; fiecare deputat răspunde :”pentru” sau „contra”. După terminarea apelului se repetă numele şi prenumele deputaţilor care nu au răspuns.
Votul prin mijloace electronice se realizează prin conectarea unuia din contactele care reprezintă „vot pentru” şi „vot împotrivă”sau „abţinere”.
Rezultatul votului electronic se afişează prin dispoziţia preşedintelui Camerei. În cazul în care preşedintele Camerei, asistat de cei doi secretari,constată existenţa unor defecţiuni în conectarea circuitelor, el poate cere repetarea votului electronic sau înlocuirea acestuia cu altă procedură de vot. Dispozitivul care permite deputatului accesul la mijloacele electronice de vot este personal.
Votul cu buletine de vot se foloseşte în general pentru aprobarea unor numiri în funcţii publice.
Înainte de votare preşedintele poate cere verificarea cvorumului prin apel nominal sau prin numărare de către secretari.
Deputaţii şi senatorii care nu-şi exercită dreptul de vot,dar care au fost prezenţi în sala de şedinţe,intră în numărul regulamentar de stabilire a cvorumului. Dacă în
sala de şedinţe nu se află majoritatea deputaţilor, preşedintele amână votarea până la întrunirea cvorumului legal.
În cursul votării nu se poate acorda deputaţilor dreptul de a lua cuvântul.
Proiectele de legi şi propunerile legislative respinse de Cameră nu pot fi readuse în discuţia acesteia în cursul aceleaşi sesiuni.16
Prima Cameră sesizată se pronunţă în termen de 45 de zile.
Pentru coduri şi alte legi,de complexitate deosebita, termenul este de 60 de zile.
În cazul depăşirii acestor termene, se consideră că proiectul de lege sau propunerea legislativă a fost adoptată.
După adoptare sau respingere de către prima Cameră sesizată,proiectul sau propunerea legislativă se trimite celeilalte Camere care va decide definitiv.
În cazul în care prima cameră sesizată adoptă o prevedere care intră în 

____________________________________________________________
16 CRISTIAN IONESCU – Drept Constituţional şi Instituţii politice, vol. II, Edit. „ Lumina Lex „ , Bucureşti, 1997, pag. 245

competenţa sa decizională,prevederea este definitiv adoptată dacă şi cea de-a doua Cameră este de acord.
În caz contrar,numai pentru prevederea respectivă, legea se întoarce la prima Cameră sesizată care va decide definitiv în procedura de urgenţă.
Dispoziţiile anterioare referitoare la întoarcerea legii se aplică în mod corespunzător şi în cazul în care Camera decizională adoptă o prevedere pentru care competenţa decizională aparţine primei Camere.
Revizuirea Constituţiei în ce priveşte procedura legislativă a urmărit creşterea eficienţei Parlamentului şi renunţarea la procedura medierii între Camere când se adoptau texte diferite.

SEMNAREA PROIECTULUI DE LEGE DE CĂTRE                        PREŞEDINTELE CAMEREI
 
După ce a fost votată, legea este semnată de preşedintele Camerei sau dacă şedinţa a fost condusă de unul dintre vicepreşedinţi,de către acesta.
Semnătura demonstrează respectarea procedurii legislative.

. SECŢIUNEA II

PROMULGAREA LEGII DE CĂTRE PREŞEDINTE

După votare,orice lege este înaintată şefului statului,pentru promulgare.
Promulgarea este actul prin care Preşedintele României autentifică şi investeşte legea adoptată de Parlament cu formulă executorie şi dispune publicare ei în Monitorul Oficial al României.
Ca act juridic,promulgarea exprimă dreptul puterii executive de a supune actul adoptat de puterea legislativă unui control atât din punct de vedere al naturii dispoziţiilor cuprinse în lege, cât şi din punct de vedere al constituţionalităţii acesteia.
Trebuie reţinut că Preşedintele nu poate refuza promulgarea pur şi simplu.
Refuzul nejustificat de promulgare poate fi considerat o abatere a Preşedintelui de la una dintre îndatoririle sale constituţionale.17
În ceea ce priveşte termenul de lege, trebuie precizat că sunt supuse promulgării toate cele trei categorii de legi: legi constituţionale,legi organice şi legi ordinare.
Toate celelalte acte pe care le adoptă camerele,în comun sau separat, nu trebuie                                              supuse procedurii promulgării.
Promulgarea se face prin decret semnat de Preşedinte.

_____________________________________________________________
17 CRISTIAN IONESCU op. cit. , pag. 247
Conform prevederilor art. 77 din Constituţie, promulgarea legii se face în termen de cel mult 20 de zile de la primire, Preşedintele României putând cere o singură dată reexaminarea legii.
    De asemenea, textul constituţional prevede că, dacă Preşedintele a cerut reexaminarea legii sau verificarea constituţionalităţii  acesteia, promulgarea legii se face în cel mult 10 zile de la primirea legii adoptate după reexaminare sau de la primirea deciziei Curţii Constituţionale, prin care i s-a confirmat constituţionalitatea.18
   Prin urmare, promulgarea unei legi de către şeful statului român, constituie o parte componentă, obligatorie a procedurii de elaborare şi adoptare a unui proiect de lege.
	Preşedintele României are după cum am menţionat, doar dreptul se cere Parlamentului o singură reexaminarea legii sau verificarea constituţionalităţii legii.
Reprimind proiectul de lege el este obligat să-l semneze. 
    Nu poate fi vorba de un refuz al semnăturii proiectului de lege, întrucât dreptul de a legifera, deci de adoptare sau refuz de adoptare a unui proiect delege, este de competenţa exclusivă a Parlamentului care nu împarte cu nimeni această competenţă constituţională.
   În acest sens, putem considera că sunt şi dispoziţiile legii fundamentale din art. 61, alin. 1: „ Parlamentul etse organul reprezentativ suprem al poporului român şi unica autoritate legiuitoare a ţării”.

_____________________________________________________________
18  ION RUSU , op. cit., pag. 461

SECTIUNEA III
INTRAREA IN VIGOARE A LEGII

        Intrarea in vigoare a legii are loc la trei zile de la data publicarii in Monitorul Oficial sau de la data prevazuta expres in textul de lege,potrivit art.78 din Constitutie.
         Prevederile constitutionale din art.15, pct. 2  ,,Legea dispune numai pentru viitor, cu exceptia legii penale mai favorabile”, vin sa completeze grija legiuitorului constituant pentru apararea si garantarea valorilor unei democratii autentice.

 

BIBLIOGRAFIE

1.ION RUSU,                      Drept Constitutional si Institutii  politice,                              
                                 Edit.,,Lumina Lex”,Bucuresti, 2004      
            2.IULIAN TEDEOROIU, Drept Constitutional si Institutii politice
Contemporane,vol. II,Edit.,,Sylvi”,Bucurest
             3.CRISTIAN IONESCU, Drept Constitutional si Institutii                                                                                                                                                                                                                                          .                                                      politicevol.II,Edit.,,Lumina Lex”,Bucuresti,1997
            4.I. MURARU,                   Drept Constitutional si Institutii politice, vol.II,                     
Edit.,,Proarcadia” ,Bucuresti,1993
         5.ION  RUSU,                     Drept Administrativ,Edit.,,Lumina Lex” ,        
Bucuresti,2001
         6.I. DELEANU,                   Drept Constitutional si Institutii politice ,Tratat,
vol. II,Edit.,,Europe Nova”,Bucuresti,1996
         7.ION RUSU,                       Drept Constitutional,Edit.,, Lumina Lex”,  
Bucuresti,2001