Întroducere

  Actualitatea temei: Societatea noastră, aflîndu-se mai bine de un deceniu în tranziţie sub aspect economic şi politico-social, a avut o  vizibilă influenţă şi asupra celor care sunt viitorul nostru, copii, astfel au fost înregistrate un şir de fenomene noi, explozive, experimentate dramatic de individ şi de colective, cum ar fi: 
•	Rata în creştere a şomajului;
•	Răspîndirea în masă a sărăciei;
•	Scăderea rapidă a veniturilor reale;
•	Deficitul de locuri de muncă;
•	Lipsa de încredere în instituţiile şi personalităţile politice;
•	Corupţia;
•	Rata înaltă a criminalităţii, a violenţei, a abuzurilor de toate tipurile;
•	Delicvenţa juvenilă;
•	Creşterea numărului de divorţuri, adică a numărului de familii dezorganizate.
De aici  rezultă şi următoarele nefaste ale perioadei de tranziţie:
•	Familii vulnerabile
•	Familii dezorganizate
•	Copii abandonaţi şi instituţionalizaţi
•	Persoane dependende de drog şi de alcool
•	Persoane abuzate
•	Persoane cu handicap fizic şi mintal

    În prezent, nu numai majoritatea copiilor nu-şi cunosc drepturile lor, dar şi maturii. Acesta este rezultatul regimului comunist ce a existat pînă în anii 1989. Astfel, confrîntîndu-se cu situaţia că nu ştiu a-şi organiza viaţa, familială şi sexuală, deoarece lipsa de informare în masă privitor la problema educaţiei sexuale. Organizaţiile    Neguvernamentale ce au fost create în ultimul deceniu al secolului al XX-lea, încearcă să soluţioneze această problemă prin încadrarea copiilor, tinerilor în diferite proiecte de studiere a drepturilor omului. Problema educaţiei sexuale este actuală şi ea cere a fi studiată, deoarece noile schimbări, renovaţii din lumea întreagă depăşesc tradiţiile şi obiceiurile demodate deja, care impuneau o subordonare a copiilor faţă de voinţa părinţilor, a familiei. Astăzi deoarece se vorbeşte mereu despre emanciparea copilului, a femeii, despre tendinţa, aspiraţia de a fi mult mai liber, de a alege singur, de a acţiona după propria voinţă, dar în limitele moralei şi a bunelor manere, este necesar ca fiecare să cunoască ce este sexualitatea. În Republica Moldova există centre care se ocupă de abordarea acestei probleme, de exemplu, Centru de Informare şi Documentare privind Drepturile Copilului, Contact, Iuventa, Centru de Planificare a Familiei, Centrul "Tinerii pentru Dreptul la Viaţă", Ai-Bi, Dalila, ş.a. Aceste centre au ca scop informarea copiilor, tinerilor despre problemele sexuale, cu care se confruntă societatea la momentul actual.
  "Manual de educaţie pentru sănătate", fiind coordonată de Fundaţia Soros, est un studiu ce prezintă nevoia de educaţie sexuală, care este rolul şcolii şi al familiei în educaţia sexuală.
   "Tu şi corpul tău pentru un nou secol", este un studiu efectuat despre sexualitate. Studiul a fost început de la dezvoltarea sexuală, pînă la orientările sexuale şi plăcerile sexuale.
    Tema are o mare importanţă prin faptul că interesul pentru a creşte o societate civilizată şi sănătoasă pentru noi şi noi generaţii.

  Scopul lucrării: De a analiza care este scopul şi rolul şcolii şi a familiei în educaţia sexuală.

 Obiectivele:
•	De a analiza cît de importantă este educaţia sexuală;
•	De a vedea care este rolul şcolii şi a familiei în educaţia sexuală.
•	De a analiza metodele de protejare contra infecţiilor transmisibile sexual.
•	De a analiza modul de recepţionare de către minori a informaţiei despre sexualitate.

Capitolul 1

§1. Importanţa educaţiei sexuale.

	Educaţia sexualităţii nu are în vedere contactul sexual. Ea tratează toate  aspectele care ne caracterizează ca fiinţe umane în întregime. Sexualitatea  constă în atitudinile, credinţele şi valorile noastre despre noi înşine şi în relaţiile cu cei din jur, percepţia noastră ca bărbat şi femeie; comportamentul nostru sexual; sănătatea şi dezvoltarea noastră sexuală; imaginea corpului nostru şi respectul faţă de noi înşine.
	Sexualitatea umană există sub infinite forme în toate grupele de vîrstă depinzînd de cazuri individuale. În copilărie atît fetele cît şi băieţii se angajează într-un soi de activităţi sexuale (jocuri, examinarea organelor genitale). Adevărata sexualitate cu deplinul ei potenţial apare în adolescenţă.
	Din perioada copilăriei trecînd în perioada maturităţii sexuale au loc un şir de schimbări importante ale organismului. Se schimbă sfera emoţională. Emoţiile adolescenţilor sunt vii, schimbătoare, contraversate: hiperemoţionalitatea este combinată cu ursuzimea, modestia – cu o degajare exagerată, apare un criticism în exces şi o intoleranţă a grijii părinteşti.
În această perioadă are loc formarea intensivă a personalităţii adolescentului, apare sentimentul maturizării, se schimbă atitudinea faţă de reprezentanţii sexului opus.
Educaţia sexualităţii este pentru a informa elevii despre:
•	Dezvoltarea în întregime a organismului şi a lua decizii conştiente, mai ales cu privire la problemele de sănătate sexuală;
•	De a înţelege cum se încadrează sexualitatea în sănătatea lor generală.
•	De a înţelege că sexualitatea constituie o parte normală şi sănătoasă a fiecărui om, de-a lungul ciclului vieţii;
•	De a separa mitul de realitatea sexualităţii;
•	De a discuta despre sexualitate cu colegii lor, cu părinţii, prieteni.

Educaţia sexuală este considerată ca fiind importantă prin: 
•	Sexualitatea este o componentă esenţială a fiecărui om.
•	Sexualitatea nu este egală cu contactul sexual; iar contactul sexual nu este echivalent cu dragostea.
•	Cînd oamenii au informaţii şi ştiu cum să le folosească, ei vor lua decizii mai corecte.
•	În mediul familial se desfăşoară educaţia sexualităţii, probabil intr-o manieră formală.
•	Relaţiile sexuale trebuie să se stabilească cu acordul reciproc şi conştient al celor implicaţi.
•	Există multe forme de exprimare sexuală, exprimări ale intimităţii şi afecţiunii.
•	Oamenii nu trebuie să judece sexualitatea semenilor lor
•	Sistemul de valori ale unui om trebuie să determine comportamentul său sexual; dacă nu se întîmplă aşa, se pot pune la îndoială întegritatea şi respectul faţă de sine al persoanei respective.
•	Există multe căi de a defini masculinul şi femininul, multe dintre ele sunt determinate de cultura poporului respectiv.
•	Odată cu înţelegerea anatomiei sexuale, oamenii pot deveni mai responsabili faţă de sănătatea lor sexuală – menţinînd buna funcţionare, precum şi prevenind îmbolnăvirile sau o sarcină nedorită.

Este demn de remarcat că, deşi Biblia a fost scrisă cu mult timp inainte să apară BTS, SIDA, faptul de a trăi conform principiilor ei oferă protecţie în faţa acestor boli. De exemplu, Biblia condamnă relaţiile sexuale în afara căsătoriei, pretinde fidelitate în cadrul căsătoriei, şi spune că creştinii trebuie să se căsătorească numai cu cei care aplică şi ei principiile biblice. (Corinteni 7:39; Evrei 13:4).
Deaceea, în perioada de tranziţie, copii au nevoie de o atenţie deosebită din partea părinţilor şi pedagogilor. Nu trebuie accentuată special problema schimbărilor complexe ale organismului lor, schimbărilor psihice, dar totuşi trebuie să li se explice legitatea şi sensul biologic ale acestor transformări.

 
		    §2. Rolul şcolii şi a familiei în educaţia sexualităţii                

	Un rol important în educarea sexuală o are familia şi şcoala. Şcoala este o importantă sursă de informare cu privire la sexualitate. Atît într-o manieră formală cît şi neformală. Este locul în care ştim că putem avea acces la tineri şi deasemenea tot aici pot să apară cele mai serioase discuţii.
Tinerii în vîrstă de 10-18 ani pot servi drept sursă importantă de prevenire şi transmitere a informaţiei despre educaţia sexuală. Luînd în consideraţie faptul că ei îşi dezvoltă comportamentul şi îşi experimentează problemele sexuale, ei se pot adopta mai simplu decît adulţii la practicile sigure.
Tinerii sunt foarte valoroşi pentru societate. Merită a investi în ei astfel, încît ei ar putea proteja sănătatea, să rămînă în viaţă şi să-şi poată influenţa şi educa semenii.
Totuşi, educaţia cu privire la educaşia sexuală în şcoală este deseori amânată pentru copii şi tineri din următoarele motive:
•	subiectul este considerat prea senzitiv sau controversal pentru a fi abordat;
•	este dificil de a găsi spaţiu şi timp pentru acest obiect în programul şcolar care este şi aşa prea încărcat;
•	educaţia poate fi limitată la anumite categorii de vîrstă;
•	programul este de o calitate proastă.
•	Subiectul poate fi acoperit doar parţial;

Modalităţile de depăşire a acestor probleme include:
•	Stabilirea unor relaţii de parteneriat între liderii politici, liderii comunişti, părinţi şi profesori.
•	Elaborarea unui program şcolar potrivit şi(sau) a unui program extraşcolar, adoptat la circumstanţele culturale locale.

În colaborare cu Ministerul Educaţiei trebuie să:
•	Tindă să acopere 100% cunoştinţele ale elevilor, vizînd problemele educaţiei
sexuale.
Tinerii sunt în special vulnerabili la infecţiile sexual transmisibile. Cel mai puteric potenţial al şcolilor este că copii sunt pregătiţi după un program bine determinat de profesori şi un grup de semeşi şi că profesorii nu se limitează la furnizarea informaţiei, ci le dezvoltă aptitudini şi deprinderi.
În general, tinerii activi sexual nu întreţin relaţii sexuale stabile şi îşi pot schimba frecvent partenerii. Deseori ei sunt ignoraţi faţă de comportamentul sexual şi riscul sănătăţii, astfel pot avea acces insuficient la serviciile de îngrijire medicală. Mai mult decît atît, ei sunt senzitivi la presiunile colegilor şi articolele publicate, iar unii dintre ei sunt exploataţi sexual de către adulţi. Pentru a nu ne ciocni de problemele cu care se confruntă societatea noastră, I.S.T, trebuie să formăm un program care să conţină astfel de indicaţii:
•	Ajutaţii pe tineri să obţină toate informaţiile de care au nevoie pentr a putea lua cele mai bune decizii.
•	Ajutaţii pe elevi să-şi dezvolte însuşirile necesare pentru a-şi organiza viaţa într-un mod eficient şi sănătos.
•	Încurajaţii pe tineri să îşi asume resposabilitatea propriului comportament şi să înţeleagă faptul că acest comportament are consecinţe de care trebuie să ţină cont în momentul alegerii.
•	Ajutîndu-i pe elevi să înţeleagă locul pe care sexualitatea îl ocupă în viaţa lor.
•	Asiguraţi-le posibilităţi de dialog în problemele importante pentru ei, astfel încît să înţeleagă că pot discuta la fel de bine cu adulţii ca şi colegii lor.
•	Ajutîndu-i să înţeleagă puterea anturajului şi cum să depăşească influenţa lui în momentul în care vor deveni independenţi de familie şi de ofertă de aceasta.
•	Ajutîndu-i să înţeleagă că impulsurile lor sexuale sunt "normale" şi că nu sunt ceva de care să se teamă.
•	Ajutîndu-i să  se descurce cu toate emoţiile pe care le au.
•	Furnizaţi-le cît puteţi de multe informaţii despre droguri, alcool şi comportamentul sexual, atîtea cîte pot ei asimila.
•	Ajutîndu-i să-şi dezvolte un sens pozitiv al încrederii în sine astfel încît să poată lua decizii bazate pe propriile lor valori şi să se angajeze în comportamente sănătoase şi constructive.

Acestea sunt unele indicaţii pe care trebuie să le dea profesorii elevilor privind educaţia sexualităţii. Însă foarte des profesorii tolerează această problemă.
În general tinerii consideră că este dificil de a găsi servicii unde ar putea discuta problemele ceţin de sănătatea sexuală sau sexualitate.
Tradiţional, tinerii sunt plini de aversiune la întreţinerea discuţiilor despre sex cu medicii sau asistentele medicale, profesori, ş.a. din frica de a nimeri în încurcătură sau că confidenţialitatea nu le va fi respectată. Ei se pot simţi la fel de incomod să întreţină discuţii cu părinţii săi despre problemele sexuale, iar părinţii, la rîndul lor, pot întîlni aceleaşi obstacole. Familia joacă un rol central în educaţia sexualităţii. Uneori le lipseşte informaţia, sau se tem că astfel de discuţii pot fi luate drept o permisiune de a începe relaţiile sexuale. Uneori copii nu ştiu cum să înceapă discuţia, sau se simt jenaţi, sau se tem ca nu cumva, ridicînd aceste probleme, părinţii lor să creadă că sunt deja implicaţi într-o relaţie sexuală.
Oricare ar fi motivele care limitează discuţiile, ştim că majoritatea familiilor nu fac tot ce ar trebui atunci cînd este vorba de o educaţie a sexualutăţii. Familia trebuie să se străduiască, din simplul motiv că sunt  transmiţătorii principali ai valorilor pentru copii lor. 
Părinţii sunt primii şi principalii factori de responsabilitate care trebuie să înceapă educaţia, adeseori dificilă. Este necesar ca educaţia sexuală să fie o sarcină în primul rînd a familiei, din cel puţin patru motive:
•	şi în problema educaţiei sexuale, ca şi în celelalte probleme educaţionale, copilul se formează, în mare parte, după imaginea oferită de adulţi, în principal, în acest domeniu, de familie în care se dezvoltă;
•	educaţia sexuală trebuie să înceapă din primii ani de viaţă a copilului (cînd nu există influenţa altor instituţii educative din societate);
•	problemele implicate au un caracter foarte intim, care necesită o abordare nu numai competentă, dar şi cu mult tact, sinceritate, căldură sufletească (însuşi prezentate mai ales de părinţi).
•	Cine ar dori mai mult şi din toată inima, binele şi fericirea copilului şi cine ar putea iubi mai mult, mai sincer, mai generos decît părinţii.
Ei pot fi îngrijoraţi dacă copii lor pot cunoaşte tot ceea ce trebuie să cunoască pentru a-i ajuta să ia cele mai potrivite decizii. Ei se pot deasemenea întreba dacă copii sunt capabili să reziste presiunii anturajului, presiune care îi poate încuraja pe copii lor să acţioneze diferit faţă de modul în care părinţii lor ar dori-o. 
Şcolile pot da un ajutor valoros părinţilor în acest moment al dezvoltării copiilor lor. Şcolile ar trebui să ia în consideraţie următoarele: 
•	Părinţii au nevoie de informaţii despre sexualitate. Şcolile nu trebuie să considere că părinţii ştiu tot ce au nevoie să ştie pentru a fi de cel mai mare ajutor pentru copii lor.
•	Numeroşi părinţi se simt stîngeniţi atunci cînd discută cu copii lor problemele legate de sexualitate.
•	Părinţii pot fi îngrijoraţi sau nelămuriţi despre ceea ce se predă elevilor la şcoală despre sexualitate şi mai ales despre unele aspecte ale sexualităţii considerate a fi cele mai sensibile.
•	Părinţii trebuie să fie încurajaţi să menţină linii directe de comunicare cu şcolile astfel încît orice întrebare despre ceea ce s-a predat elevilor să primească un răspuns adecvat şi la timp.
•	Părinţii sunt modele importante pentru copii lor şi au un rol deosebit de important în dezvoltarea socială, etică şi emoţională a acestora. Acest lucru înseamnă că familia şi şcoala ar trebui să încerce să dezvolte relaţii de parteneriat în ceea ce priveşte educaţia sexualiţăţii. Şcolile ar putea să-i implice pe părinţi în următoarele moduri:
•	Să conducă discuţii cu părinţii, în timpul cărora să furnizeze informaţii şi îndemînarea de care ar avea nevoie părinţii pentru a comunica cît mai eficient cu copii în problemele legate de sexualitate.
•	Să se organizeze întîlniri între membrii familiei elevului şi elev, întîlniri la care să se discute problemele legate de sexualitate.
•	Să-i informeze pe părinţi despre literatura ce pot să le furnizeze informaţii şi posibilităţi de discuţie.
•	Să planifice programe educaţionale pentru elevi şi părinţii lor astfel încît aceştea să-şi împărtăşească informatii şi să menţină o cale deschisă de comunicare în familia lor. 

§3. Metodele de protejare contra infecţiilor sexual transmisibile.  (Prezervativul)
        			
Ştiind că copii sunt foarte curioşi şi vor să afle cît mai multe despre sex, unii chiar practicînd din copilărie fragedă acest "sport" neştiind ce urmări pot fi, deaceea este foarte necesară educaţia părinţilor privind educaţia sexualităţii. Dar, în cazul cînd părinţii ambii sunt toată ziua la serviciu, practic nu au cănd discuta cu copii lor despre problemele lor, atunci "părinţi" trebuie să-i fie dirijintele (profesorul) care să-i dea povaţă. Una din cele mai importante sfaturi ar fi, metodele de protejare contra infecţiilor sexual transmisibile.
Conştientizarea importanţei complecsităţii programelor  în problemele educaţiei sexuale şi seviciilor  în sănătatea reproductivă a adolescenţilor este un moment cheie în îmbunătăţirea situaţiei sănătăţii reproductive şi sexuale a adoliscenţilor. Astăzi, în multe ţări din lume tinerii devin sexual activi la o vîrstă destul de fragedă.  Aşa precum se arată în studiile întreprinse în Marea Britanie în anul 1993 jumătate din băieţii şi fetele adolescenţi intervievaţi aveau deja o viaţă sexuală sau erau activi sexuali la vîrsta de 16 ani. Atingerea maturităţii sexuale şi începutul activităţii sexuale reprezintă o perioadă importantă  a vîrstei adolescentine şi tinere. Aceste schimbării radicale în sănătatea fizică şi comportamentul social, desigur, aste legat de un mare risc. În multe ţări din Europa aflate în tranziţie pînă la această perioadă, tinerii, de regulă, se căsătoreau devreme şi se năştea copilul la o vîrstă tînătă, precoce. În ultemele decenii acest tablou s-a schimbat esenţial: s-a redus posibilitatea înregistrării căsătoriei între tineri, însă s-a majorat posibilitatea începeriii precoce a vieţii sexuale. Cum a fost demonstrat în chestionarele realizate în România în 1996 numai 39% din tineri au folosit vreo metodă de contracepţie în primul act sexual. Cum au arătat interviurile realizate în Ucraina în problemele sănătăţii reproductive, cele mai importante motive pentu care tinerii nu au folosit contraceptive în timpul actului sexual au fost următoarele: răspunsul general a fost “nu vreau” – aproximativ    56,3%, în continuare “sunt prea tînără” pentru aceasta-37,5% , nedorinţa partenerului (25%).
Nivelul de folosire a metodelor de contracepţie în rîndul adolescenţilor în Europa de Vest este cu mult mai înalt, acest fapt, în primul rînd, se explică prin cooperarea fructuasă între serviciiile în problemele sănătăţii reproductive a adolescenţilor şi programele de educare sexuală a tinerilor.
În ultimii ani  în Republica moldova se constată o creştere bruscă a incidenţei infecţii cu transmitere sexuală, inclusiv SIDA. Din păcate, cei mai mulţi dintre minoro cred că se exagerează în ceea ce priveşte pericolul infectării prin actul sexual cu parteneri ocaziţionali.
Să nu uităm că orice contact sexual ocaziţional prezintă riscul transmiterii a unor boli venerice grave cum sunt sifilisul, gonoreia, herpesul genital, tricomoniaza şi ehlamidioza şi SIDA. Unele dintre ele pot duce la complicaţii cum sunt impotenţa, sterilitatea şi avortul spontan. În cazul infectării cu hiv/Sida, majoritatea bolnavilor mor în numai cîţiva-i ani.
Realitatea ne obligă să respectăm următoarea regulă: trebuie să ne găndim la securitatea noastră nu după, ci înainte de actul sexual. Trebuie să ţii cont că singura posibilitate de protejare împotriva SIDA şi a altor infecţii venerice este folosirea corectă, la fiecare raport sexual, a prezervativului. Dar ce este prezervativul ?
Prezervativul este o membrană subţitire de cauciuc, care acoperă penisul în erecţie.  Prezervativul este confecţionat din latex natural, iar în rest sunt completate cu diferite adaosuri (vulcanizatori, stabilizatori ş.a.m.d) care-i dau prezervativului din latex rezistenţă şi elasticitate. Dacă te ai de bine cu prezervativul, atunci rişti mult mai puţin de  a "înhăţa" multe maladii şi nu te pomeneşti nitam-nisam cu o sarcină nedorită. Dar protejarea totală e imposibilă. Regulile ce trebuie să le cunoaştem cоnd folosim un prezervativ:
•	Prezervativul trebuie să fie procurat din farmacie şi să nu fie cu termenul expirat.
•	Cînd deschizi ambalajul, fii atent, dacă ai manichiură ascuţită şi unele.
•	Nu deschide prezervativul din timp şi nu-l umfla.
•	Îmbracă prezervativul, doar in timpul erecţiei complete
•	Strоnge vоrful prezervativului, pentru a elimina tot aerul din el.
•	Îmbracă prezervativul, începînd cu vîrful organului sexual şi desfă-l cu cealată mînă pe toată lungimea lui.
•	Foloseşte prezervativ lubrifiat.
•	După ejaculare, scoate penisul pînă nu sa relaxat. Şi nu uita să ţii bine cu mîna prezervativul de inel. 
•	Foloseşte prezervativul o singură dată. Dacă-l vei îmbrăca a doua oară, nu spera că te va proteja.
•	După ce-l foloseşti aruncă-l la gunoi.
•	Nu îmbrăca nici odată două prezervative unul peste altul, în asemenea caz ele se vor rupe mai repede.

Dacă vei folosi corect prezervativul el îţi oferă cîteva avantaje mari:
•	Previne sarcina nedorită, oprind pătrunderea în vagin a spermatozoizilor.
•	Previne transmiterea SIDA şi a altor boli venerice (cu transmitere sexuală) care pot afecta atît organele genitale cît şi restul organismului.
•	Previne la bărbaţi, impotenţa şi sterilitatea, iar la femei – infertilitatea(urmări ale infecţiilor venericesau avorturilor).
•	Pot prelungidurata actului sexual, оntinzоnd ejacularea.

Sunt o mulţime de metode împotriva contracepţiei, cum ar fi:
•	dispozitive intra uterine (DIU).
•	pastile hormonale
•	spermicidele
•	diagrama ş.a.

 Însă aceste metode sunt nefaste pentru minori, le pot provoca anumite disfuncţii în 
organism şi leziuni foarte grave.
 	Deaceea, părinţii trebuie să treacă peste ruşine şi teamă şi să le vorbească copiilor despre toate metodele de contracepţie, protecţie  şi despre avantajele şi dezavantajele acestor metode.  Оnsă totuşi cea mai bună metodă de protecţie contra infecţiilor sexual transmisibile rămîne a fi prezervativul.   

                                  Capitolul 2 

           Aplicarea metodelor de lucru cu minorii.

	Ca metode de lucru am folosit: interviul, observaţia şi ecomapa.
După cum am mai spus şi în capitolul de mai sus, pentru ca informaţia să fie primită pozitivă de către minori de la părinţi, trebuie să existe aceeaşi "lungime de undă psihologică", nu trebuie să fugim de realitate ci trebuie să răspundem cît mai adecvat, corect şi exact. Educaţia sexuală este o latură a educaţiei. Este necesară la orice vîrstă, o educaţie pur şi simplu.
Motivarea sexuală a omului se formează treptat. Pot fi evidenţiate cîteva stadii ale acestui proces.
Educaţia sexuală trebuie să înceapă de la vîrsta de 4 ani şi să se adapteze vîrstei copilului şi nivelului  educaţional. Etapele psihofiziologice de dezvoltare ale copilului cer o diferenţiere şi adecvare a educaţiei sexuale în trepte:
În jurul vîrstei de 5-6 ani apar "jocurile de confirmare" ("de-a mama şi de-a tata"), de tipul celor văzute sau auzite în mediul familial. Întrarea în şcoală determină o orintare afectivă valorică de tipul prieteniei dintre fete şi baieţi, pe criteriul "dragalaşeniei" fetelor.
Dupa 7-8 ani încep separaţiile între grupurile de baieţi şi fete. De exemplu, participînd la  cîteva ore de educaţie, în clasa 2-a, sa observat că permiţîndu-le să stea cu cine doreşte el, practic toţi sau aşezat fată cu fată şi băiat cu băiat. Dar încercînd să se discute despre parţile corpului, 60% sau ruşinat să spună unele părti ale corpului.
Dupa 10 ani, atitudinea de "simpatie" între cele două sexe să devină selectivă şi să apară "cupluri" mixte în cadrul activitaţii. Simpatia capătă o ţintă "amoroasă".
Ca urmare, educaţia sexuală din copilarie trebuie să urmarească deprinderea normelor de igienă individuală şi să acorde o atenţie deosebită din partea părinţilor pentru educaţie în general a copilului. Nu trebuie  uitat că mai întîi şi neîncetat trebuie facută educaţie pur şi simplu.
 De obicei, dragostea juvenilã începe  cu o stare de nesatisfacţie, dor al inimii. Nu rareori prima dragoste este efemeră. Ea este expesia unui sentiment deşteptat, o izbucnire puternică a pasiunii, memotia căreia rămîne pentru toată viaţa, dar nu totdeauna devine fundamentul unei ramilii durabile, sănătoase şi fericite. O astfel de dragoste este beată de imagini poetice: obiectuul dragostei este idealizat, i se atribuie calităţi inspirate de trăsăturile eroilor îndrăgiţi ai romanelor, filmelor, pieselor.
Nacesitatea dragostei se conţine în însăşi firea umană şi-şi capătă toată putearea în perioada maturării sexuale. Dar iubirea nu este un scop în sine. Idealuri comune, o îmbogăţire mutuală cu cunoştinţe şi experienţă, ajutoeul amical- iată un scop pentru care dragostea este un impuls necesar. Sentimentele tinerilor îndrăgostiţi devin mai puternice, capătă diverse nuanţe frumoase. În asemenea caz relaţiile sexuale devin apogeul unităţii spirituale. Lipsa sentimentelor cordiale nu asigură în intimitate o satisfacţie morală completă, ci doar o transformă într-un act fiziologic primitiv, aducînd deseori dezamăgirea.
Pentru vîrsta cuprinsă între 10-17 ani, trebuie să cunoaştem particularităţile vîrstei: este un non-sens să contăm pe raţionalitatea şi conştiinţa deplină a ideilor şi faptelor, mai ales în circumstanţe particulare de înferbîntare a instinctului sexual. Cicero spunea că: "Întelepciunea nu se potriveşte cu această vîrstă".
Manifestarea dragostei la bărbaţi şi femei are loc în mod diferit. Cît de pasionat nu ar fi bărbatul, el nu se va lăsa pradă emoţiilor,ca femeia. De obicei, dragostea este doar unul din scopul vieţii masculului şi bărbatul va tinde totdeauna să-şi păstreze libertatea individuală, pentru a avea îndeajuns spaţiu pentru activitatea sa individuală de creaţie. A se lăsa în virtejul dragostei înseamnă pentru bărbat a-şi perde toate speranţele. Chiar şi cea mai inteligentă femeie e puţin probabiil să poată aprecia la justa valore acest “act de curaj” al bărbatului. De la bărbat femeia aşteaptă, în primul rînd, ca acesta să-i fie prieten, povăţuitor şi, desigur, o garanţie a bunăstării materiale personale şi a copiilor. Un lucru cu totul diferit este dragostea femenină- pentru femei iubirea ar putea, uneori constitui unicul scop al vieţii. Cu alte cuvinte, femeia iubeşte altfel decît bărbatul.
Marile instincte înăscute (de conservare, sexual şi alimantar) sînt la baza organismului uman. Instinctul sexual se manifestă mult mai tîrziu ca celelalte. Şi acest lucru corespunde legiităţii. În diferenţă de instinctul animalelor, cel al omului este înnobilat de unul din cele mai frumoase şi puternice sentimente este iubirea. Funcţia sexuală este strîns legată de cele mai înalte etaje cerebrale cu cortexul creierului mare. Graţie acestui fapt, omul poate nu numai urma acest instinct, ci şi să conducă cu el.
Aproximativ la 13-14 ani la băieţi şi fete apare o atracţie faţă de reprezentanţii sexului opus. Mai întîi, atracţia nu este decît vagă, dar în perioada adultă (18-35 ani) ea capătă o intensitate deosebită. Este vorba de atracţia sexuală.
Începutul timpuriu al vieţii sexuale, pînă la atingerea pubertăţii fizice, psihice şi sociale, rămîne nedorit; se pote avea un efect dăunător asupra organismului.        Paralel există pericolul real al contaminării de boli venerice, al reducerii senzaţiilor sexuale la un act fiziologic obişnuit, neînnobilat de sentimente, pustiit sufleteşte. Plus la toate, sarcina fetiţelor este soldată de axigenţe excesive faţă de organismul încă slab. 
Este bine ca ocazional, direct, şi mai mult simbolice decît ştiintifice să abordeze unele probleme din sfera relaţiilor dintre sexe.
Tratarea acestor probleme se face cu prudenţă, cu senceritate, cu mult calm, multă răbdare şi înţelegere şi cu dorinţa de a le rezolva.
	Pentru a-şi face bilanţul dorinţelor şi pentru a-şi calma neliniştile este bine ca tînărului să i ofere un ragaz de meditaţie. Este utilă apoi rediscutarea şi clarificarea problemelor.
Participînd la orele educative din clasa 9-a , am încercat să punem în discuţie tema "educaţiei sexuale". Chiar de la început li sa pus întrebarea, dacă doresc să fie întrodus în şcoală un curs de "educaţie sexuală". Toţi au fost de acord, însă au motivat această necesitate  prin faptul că unii parinţi sunt ocupaţi şi nu au cînd să discute cu ei despre această problemă, sau se simt prost , sau nu au curajul de a discuta despre sexualitate. Întrebîndu-i dacă au discutat vreodată cu parinţii această problemă, 15% din toţi elevii au spus că au discutat,însă foarte superficial.

Restul au spus că informaţiile ce le au despre educaţia sexuală sunt din reviste, prieteni,filme, ş.a..

Studiu de caz:  M.I. 15 ani.
Am început să  am relaţii sexuale de la vîrsta de 14 ani. Prima dată cînd am încercat, am facut-o cu o fată mai mare, avea vreo 15 ani, ma întîlneam cu ea doar ca vroia să facem sex. Ca să ne  protejăm  foloseam prezervativul. Însă nu a durat prea mult aceasta relaţie. Acum am o prietenă de vîrsta mea, la care ţin cu adevarat şi încă pînă acum nu am avut relaţii sexuale.
Despre educaţia sexuală nu am discutat niciodată cu părinţii, tot ce ştiu sunt informaţii din reviste, de la prieteni, şi cîte ceva din orele de clasă la care am discutat cîteva ore despre educaţia sexuală, însă cel mai mult discut cu prietena mea. 

Aproximativ la 16-17 ani atracţia sexuală capătă o putere semnificativă, considerată ca hipersexualitate. În aceasta perioadă nu sunt posibilităţi pentru satisfacerea firească a dorinţelor sexuale sporite. Viaţa ramilială începe, de obicei, nu mai devreme de, iar în majoritatea cazurilor cu mult după 18 ani. Apare un decalaj considerabil între apariţia libedoului şi  posibilitatea firească de al satiisface. Aceasta este una din cele mai esenţiale dezarmonii ale vieţii sexuale a omului. Tendinţa spre intimitate se realizează în actul sexual. 
După vîrsta de 18 ani sunt necesare din punct de vedere informaţional date de certă rigoare ştiinţifică, iar sub raport educativ urmărirea cunoaşterii a veţii în doi, a obligaţiilor familiale şi sociale în perspectiva unei eventuale căsătorii.
Anume în această perioadă tinerii încep o viaţă sexual timpurie, acceptă fără alegerea relaţiilor intime, încearcă să le încline spre aceeaşi pe prietenele lor. Sentimentele adevărate,de regulă, lipsesc, că în sufletul tînărului se desfăşoară o luptă dureroasă între libedoul declanşat de însăşi natură şi concepţiile platonice înălţate din perioada precedentă.
Însă, există multe motive ca unele probleme intime ale educaţiei sexuale să fie discutate şi rezolvate între mamă-fiică, tată-fiu. Educaţia trebuie să ofere fetelor o natură mai puţin complexată, mai curajoasă, mai independemtă, iar băieţilor mai multă stăpînire de sine. Însă nu ar trebui oa educaţia făcută să fie mai puţin serioasă şi responsabilă decît cea făcută fetelor, pentru că, în acest domeniu, responsabilitatea aparţine în egală măsură atît fetelor cît şi băieţilor.
	De exemplu,  fata mai degrabă îi  va spune mamei despre problemele ei personale, uneori chiar şi cele mai intime, cum ar fi  relaţiile între ea cu un băiat. Cred că mama o va întelege mai bine decît  tata,  însă el va putea  mai bine să-l înţeleagă  pe baiat.
	Studiind cîteva familii din  şcoala, la care aveau copii în aceiaşi clasă, sa observat un lucru foarte interesant, punîndu-le aceiaşi întrebare “dacă au discutat vreodată cu copii lor, despre problemele sexualităţii ce le întimpină în  viaţa de  zi        cu  zi”.  Am observat că familiile care au  careva studii, ua discutat  uneori despre aceasta, cei  fiind dintr-o familie cu o situaţie mai grea şi cei cu mulţi copii au spus pinsa 

                                                        Concluzii
        Necătînd la aceea că societatea în ultimele decenii trece printr-o criză economică, totuşi au găsit de cuviinţă de  a se ocupa de această problemă. Problemele educeţiei sexuale trebuie foarte bine chibzuite, elaborate meticulos ca să fie înţeleasă şi accesibilă pentru tineri. O parte integrantă a acestor  programe sunt companiile de  Informare, Comunicare şi Educarea tinerilor în problemele sănătăţii şi drepturilor reproductive şi sexuale, planificării familiei  în scopul prevenirii bolilor cu transmitere sexuală, inclusiv HIV/SIDA şi sarcinilor nedorite în rîndul tinerilor.
Foarte mulţi tineri ştiu de existenţa centrelor, însă cu părere de rău foarte puţini vizitează aceste centre, avînd o problemă uneori nici părinţilor nu se adresează, deaceia trebuie de întrodus   în şcoală acest curs de educaţie sexuală.
Pe viitor sperăm că şcoala  împreună cu părinţii să discute acestă problemă, iar în cazul apariţiei vreo unei probleme să nu se sfiască să se adreseze chiar unui specialist, pentru a putea depăşi aceste probleme. Pentru a se bucura de noua familie, de fi sanatosi pentru a da nastere unei noi generatii.

TABELA  N 1:     ECOMAPA.